Справа №588/518/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.	
Номер провадження 33/816/305/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  126 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гіммельфарб С.О. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, за те, що 27 березня 2025 о 15 год. 10 хв. у м. Тростянець по вул. Луніна, керував транспортним засобом ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1.а Правил дорожнього руху та вчинив ті самі дії повторно протягом року.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Гіммельфарб С.О. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року, скасувати вказану постанову, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування пропущеного строку, захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не знав, що відносно нього судом було розглянуто вказану справу, присутнім в судовому засіданні не був, оскільки знаходився за місцем дислокації свого військового підрозділу, який на той час виконував завдання на лінії безпосереднього бойового зіткнення.
Просить визнати вказані причини поважними та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року.
В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначає, що у даному випадку, одразу, згідно даних військового квитка, поліцейськими було встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що є відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, останній повідомив, що направляється до місця проходження військової служби, і ця обставина підтверджується відеозаписом. Тобто, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_1 вважається таким, що виконував обов`язки військової служби, а тому, складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо останнього мало відбуватись у порядку, визначеному ч. 1 ст. 235-1 КУпАП, а саме, Військовою інспекцією безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
На думку апелянта те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця ОСОБА_1 був складений працівниками органу поліції, вказує на грубе порушенням чинного законодавства, і оскільки ці обставини враховані суддею при розгляді справи враховані не були, вважати оскаржувану постанову законною та обґрунтованою підстави відсутні.
Про призначення даної справи до апеляційного розгляду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Гіммельфарб С.О. були повідомлені належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, однак до суду не з`явились, причини такої неявки не повідомили і клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату чи про проведення такого розгляду виключного за їх участі, не надсилали.
З врахуванням вказаного, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Гіммельфарба С.О., що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, а тому, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При вирішенні питання поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує, що відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційний суд вважає причини, за яких захисником Гіммельфарбом С.О. було пропущено строк на оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року, поважними, що є підставою для поновлення останньому вказаного строку.
При цьому, перевіряючи законність прийнятого суддею суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП.
Так, ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а ч. 5 ст. 126 КУпАП - повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Тобто, диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як:
- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;
- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;
- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням зібраних у справі доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283190 від 27 березня 2025 року, постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №2173803 від 18 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, зокрема, у тому, що він керував транспортним засобом як особа, яка не має права керування таким транспортним засобом, довідки старшого інспектора з ОД відділу адміністративної практики УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» дані про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія відсутні, а належність транспортного засобу Scoda д.н.з. НОМЕР_2 не встановлена та відеозаписом, який було долучено працівниками поліції до складеного адміністративного матеріалу.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом в порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду.
Вказаним доказом підтверджується те, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останній працівнику поліції для огляду посвідчення водія не надав, з вказівкою на те, що у нього його немає. 
При цьому, поліцейським було встановлено, що ОСОБА_1 18 травня 2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме, за те, що здійснював рух на транспортному засобі, не маючи права на таке керування відповідної категорії, і повторно, протягом року, знову вчинив аналогічне правопорушення, що стало підставою для складання відносно нього протоколу вже за ч. 5 ст. 126 КУпАП, правомірність якого сумніву у апеляційного суду не викликає, як і законність визнання судом останнього винуватим за вказаної статтею закону та притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням відповідного адміністративного стягнення.
Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 вважається таким, що виконував обов`язки військової служби, а тому, складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо останнього мало відбуватись у порядку, визначеному ч. 1 ст. 235-1 КУпАП, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Так, положеннями ст. 235- 1КУпАП України визначено, що військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.
Протоколи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків порушення правил дорожнього руху, за які може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, передаються військовим інспектором безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України до суду.
Матеріали про вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені статтями 80,126,128,128-1, частинами першою і другою статті 129 і статтею 140 цього Кодексу, передаються військовою інспекцією безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України відповідним командирам (начальникам) для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.
Тобто із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку є належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення правопорушення виконують обов`язки військової служби.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що ч 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 травня 1992 року №2232-XII встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
У даному випадку, відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими і під час розмови з ними лише повідомив, що є військовослужбовцем і направляється до місця проходження військової служби, однак доказів на підтвердження зазначеного не надав, і такі докази, також, відсутні і у матеріалах вказаної справи.
Таким чином, з врахуванням вищезазначених положень та встановлених обставин, для виклику посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яка уповноважена була складати протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до порядку, встановленого положеннями ст. 235-1 КУпАП, підстави були відсутні, а працівники поліції є належним суб`єктом складання відносно ОСОБА_1 адміністративного матеріалу за ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Інших доводів, на спростовування правильності висновків судді, викладених в оскаржуваній постанові, апелянтом у поданій апеляційній скарзі не наведено, і під час апеляційного перегляду таких обставин встановлено не було.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам захисника, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294,295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Гіммельфарб С.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року.
Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Гіммельфарб С.О. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.