ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
15 липня 2026 року (10:20)	Справа № 280/5336/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби судової охорони в Запорізькій області (69035, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 72-а, код ЄДРПОУ 43544663), до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя (69005, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд 107б, код ЄДРПОУ 37408442) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
01.06.2026 через підсистему «Електронний суд »Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління служби судової охорони в Запорізькій області (далі - відповідач 1), до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо невиконання розпорядження голови суду №1 від 15.05.2026 під час повітряної тривоги;
визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо незабезпечення виконання заходів безпеки під час повітряної тривоги;
визнати протиправними дії щодо продовження перебування учасників процесу у приміщенні суду під час повітряної тривоги без організації переходу до укриття;
зобов`язати відповідачів забезпечити належне виконання вимог розпорядження голови суду під час повітряних тривог.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час перебування позивача у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя 28 травня 2026 року у межах розгляду кримінального провадження №335/478/25 під час оголошеної повітряної тривоги працівниками суду та Служби судової охорони не були виконані вимоги розпорядження голови суду №1 від 15.05.2026 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку». Відповідно до вказаного розпорядження: судові засідання мали бути припинені; учасникам процесу мало бути запропоновано залишити приміщення суду та пройти до укриття; працівники суду мали залишити робочі місця; електричні та нагрівальні прилади мали бути вимкнені. Однак фактично: судове засідання продовжувалося; технічна перерва не оголошувалася; евакуація не проводилася; працівники суду не залишали робочі місця; електричне обладнання та технічні засоби продовжували працювати; працівники Служби судової охорони не забезпечили виконання встановленого порядку дій під час повітряної тривоги. Позивачем заявлялися усні клопотання про припинення судового засідання та виконання вимог розпорядження, однак вони були проігноровані. Вважає, що зазначені дії та бездіяльність порушили: право позивача на безпечні умови перебування у державній установі; вимоги законодавства про цивільний захист; внутрішній порядок роботи суду під час повітряної тривоги. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 15.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
Представником відповідача-1 надано відзив на позовну заяву (вх.№34716 від 22.06.2026), у якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Співробітники Служби судової охорони у своїй службовій діяльності керуються Положенням «Про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №1052/0/15-19 та посадовими інструкціями. Розпорядження голови Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 15.05.2026 №1 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту» для співробітників наряду Служби судової охорони, які несли службу у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя носить рекомендаційний характер. Відповідно до розпорядження голови Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05.06.2026 №2 «Про внесення змін до Розпорядження №1 від 15.05.2026» пункт 3 викладений у новій редакції, відповідно до якої працівники суду та Служби судової охорони мають пропонувати учасникам судових засідань та відвідувачам суду негайно залишати приміщення суду до закінчення повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту, та прослідувати до найближчого укриття». Також у відзиві зазначено, що на стенді «Корисна інформація для громадян» та на офіційному веб-сайті суду міститься інформація про вказане розпорядження (зі змінами), у приміщенні суду у вільному доступі розташовані карти із адресами найближчих укриттів. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представником відповідача-2 до суду надано відзив на позовну заяву (вх.№34594 від 19.06.2026). Зазначає, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені, робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено право людини на судовий захист. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Вони є обов`язковими для працівників апарату суду. 15 вересня 2022 року головою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було видано Розпорядження №1 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту», яким суддям, працівникам апарату суду та працівникам служби судової охорони було запропоновано перелік заходів та дій, які необхідно вчиняти під час оголошення повітряної тривоги. Вказане Розпорядження діяло до 15 травня 2026 року та 15 травня 2026 року головою суду видано Розпорядження №1 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту». Вказане розпорядження дублює попереднє, за винятком деяких пунктів (у пункті 2 вказано адресу найближчого до будівлі суду укриття, а у п. 8 містяться рекомендації щодо алгоритму дій працівників суду, яких сигнал повітряної тривоги застав у дорозі до роботи). У відзиві також зазначено, що жоден нормативно-правовий акт України, включаючи Кодекс цивільного захисту України та Закон України «Про Службу судової охорони», не наділяє працівників суду чи Служби судової охорони повноваженнями застосовувати фізичний або психологічний примус для примусового переміщення громадян до укриття проти їхньої волі. Якщо позивач чи інші учасники процесу, будучи належним чином поінформованими про повітряну тривогу, свідомо прийняли рішення залишитися в приміщенні суду і не переходити до укриття, відповідачі не мають законних підстав примушувати їх до евакуації. Щодо ситуації, яка склалась безпосередньо із позивачем, то відповідач-2 зазначає, що у провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження №335/478/25 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_1 у вищевказаному кримінальному провадженні є представником потерпілої (юридичної) особи. Під час судового засідання 28.05.2026 суд повідомив та роз`яснив ОСОБА_1 про можливість, у разі, якщо той вважає, що існує загроза його життю, пройти в укриття, після чого ОСОБА_1 залишив залу судового засідання. Одразу ж судом було з`ясовано думку інших учасників процесу щодо можливості продовжити судове засідання, після чого за клопотанням прокурора та письмовим клопотанням представника потерпілої особи адвоката Войтовича Є.М. судове засідання було відкладено. Справа по суті у вказаний день не розглядалась. При цьому, проведення судових засідань під час повітряної тривоги не свідчить про допущення бездіяльності суду або голови суду, оскільки в силу вимог статей 126, 129 Конституції України та статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожен суддя є процесуально незалежним. Голова суду також не здійснює контроль за процесуальним порядком розгляду конкретних справ колег і не несе прямої відповідальності за порушення, допущені ними під час здійснення правосуддя у конкретному судовому засіданні. Таким чином, доводи позивача не відповідають дійсності, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не порушують права позивача, а тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, 28.05.2026 у Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя відбулось судове засідання, у якому приймав участь позивач.
З журналу судового засідання від 28.05.2026 №6521206 вбачається, що об 11:31 головуючий суддя роз`яснив ОСОБА_1 що у разі, якщо він вважає, що існує загроза його життю, то він може пройти в укриття, після чого ОСОБА_1 покинув залу судового засідання. 
Також, після того як ОСОБА_1 покинув приміщення зали суду, суд відклав судове засідання на іншу дату.
Вважаючи, що Вознесенівським районним судом м.Запоріжжя та судовою охороною не були виконані вимоги розпорядження голови суду №1 від 15.05.2026 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку», позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Загальновідомим є факт, що 24 лютого 2022 року в Україні було запроваджено воєнний стан. 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
24.02.2022 Радою суддів України прийнято рішення №9, в якому зазначається, що з урахуванням фактичного припинення роботи Вищої ради правосуддя та в умовах воєнних дій з боку російської федерації РСУ як вищий орган суддівського самоврядування з метою забезпечення координаційних дій та роботи судової влади в України вирішила надати наступні рекомендації:
звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмежене;
враховувати, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, тому в разі загрози життю та здоров`ю суддів, працівників апарату або учасників судових засідань приймати рішення про тимчасову зупинку здійснення судочинства до усунення відповідних перешкод;
відповідним посадовим особам розробити плани щодо збереження та можливої подальшої евакуації документів, печаток, штампів, судових справ, виготовлення та збереження резервних копій відповідних баз даних, а також плани евакуації серверного та комп`ютерного обладнання;
з метою оперативної координації дій з органами системи правосуддя України створити при Раді суддів України оперативний штаб.
Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», адміністративними посадами в суді є посади голови суду та заступника (заступників) голови суду.
Згідно з ч. 1 статті 24 вказаного Закону, голова місцевого суду: 1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; 2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; 3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; 4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення; 6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду; 7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно- аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства; 8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду; 9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Частиною 2 статті 24 Закону «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Вони є обов`язковими для працівників апарату суду.
Із матеріалів справи судом встановлено, що 15 вересня 2022 року головою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було видано Розпорядження №1 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту», відповідно до якого суддям, працівникам апарату суду та працівникам служби судової охорони запропонований алгоритм дій, які мають бути вчинена під час оголошення повітряної тривоги.
15 травня 2026 року головою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя видано Розпорядження №1 «Про організацію роботи суду під час повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту».
Відповідно до змісту вказаного Розпорядження, під час повітряної тривоги суддям рекомендовано оголошувати технічну перерву, питання про відкладення або продовження судового засідання вирішувати після відбою повітряної тривоги. Також суддям та працівникам апарату під час повітряної тривоги рекомендовано зачинити вікна, вимкнути електричні, нагрівальні прилади, зачинити вікна, зачинити робочі кабінети та зали судових засідань, забрати особисті речі, залишити робочі місця, прямувати до найближчих захисних споруд.
Суд зазначає, що власного укриття будівля Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя не має, у тексті Розпорядження від 15.05.2026 №1 зазначена адреса найближчого укриття. 
Також, відповідно до п. 3 Розпорядження від 15.05.2026 №1 працівникам Служби судової охорони рекомендовано негайно залишити приміщення суду до закінчення повітряної тривоги. Також працівникам Служби судового охорони рекомендовано не допускати відвідування суду громадянами під час повітряної тривоги.
Зі змісту вказаного Розпорядження голови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2026 №1 вбачається, що таке розпорядження носить рекомендаційний характер, не містить вказівок наказного чи зобов`язального характеру ані на для суддів, ані для працівників суду, ані для працівників Служби судової охорони. 
Отже, посилання позивача у позовній заяві на невиконання відповідачами Розпорядження голови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2026 №1 не можуть бути розцінена судом як протиправна бездіяльність, оскільки таке розпорядження, за своїм характером, є рекомендаціями із зазначенням переліку дій під час оголошення повітряної тривоги.
Також, відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Згідно з частиною 1 статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Частиною 1 статті 162 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що Служба судової охорони: 1) забезпечує пропуск осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів; 2) забезпечує підтримання та реагує на порушення громадського порядку при розгляді справ судом, вживає заходів до припинення проявів неповаги до суду; 3) здійснює заходи з охорони, забезпечення недоторканності та цілісності приміщень судів, органів і установ системи правосуддя, недоторканності та цілісності розташованого у таких приміщеннях майна, запобігання, недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього; 4) здійснює заходи із запобігання загрозам особистій безпеці суддів, членів їх сімей, працівників суду, а також у суді - учасників судового процесу, виявлення та нейтралізації таких загроз; вживає у разі надходження від судді відповідної заяви необхідних заходів для забезпечення безпеки судді, членів його сім`ї; 5) реагує в межах наданих законом повноважень на протиправні дії, пов`язані із посяганням на суддів, членів їх сімей, працівників суду, учасників судового процесу.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що ані приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ані Положенням «Про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» не визначено жодних повноважень та не наведений перелік обов`язкових дій працівників Служби судової охорони під час оголошення повітряної тривоги.
Відтак, з огляду на те, що Розпорядження голови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2026 №1 носить виключно рекомендаційний характер, то, відповідно, будь які протиправні дій чи бездіяльність відповідачів щодо невиконання вказаного Розпорядження відсутня.
Окремо суд зазначає, що під час перебування позивача у судовому у засіданні в приміщенні Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя 28.05.2026, коли була оголошена повітряна тривога, головуючим суддею роз`яснено позивачу про можливість пройти в укриття, про що свідчить запис у Журналі судового засідання №6521206. Також зі змісту Журналу судового засіданні від 28.05.2026 вбачається, що ОСОБА_1 залишив приміщення суду та судове засідання було відкладене.
Суд зазначає, що позивач у позовній заяві не зазначає, які саме права, свободи чи інтереси були порушені відповідачами.
Так, частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Положеннями статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETSN005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп суд зазначив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується в конкретних правовідносинах.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:
а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;
б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;
в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;
г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;
д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;
є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).
У пункті 9 частини 5 статті 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
При цьому порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, унеможливлює звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим способом, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Під час розгляду кожної справи суд повинен установити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Умовою звернення до суду з позовом є реальне порушення прав заінтересованої особи.
Відсутність порушеного права встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
В даному випадку суд встановив, що позивач, посилаючи на протиправну бездіяльність відповідачів щодо невиконання Розпорядження голови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2026 №1 не зазначив, яким чином порушені права позивача та які негативні наслідки для нього це спричинило.
Отже, з урахуванням викладеного вище суд дійшов таких висновків:
по-перше, відповідачами не допущено протиправної бездіяльності щодо невиконання Розпорядження голови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2026 №1, оскільки це розпорядження носить рекомендаційний характер;
по-друге, позивачем у позовній заяві не наведено, які саме його права порушені, що свідчить про відсутність порушеного права.
Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби судової охорони в Запорізькій області (69035, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 72-а, ЄДРПОУ 43544663), до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя (69005, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд 107б, ЄДРПОУ 37408442) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.
Судові витрати не стягуються. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.07.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник