| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4942/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення з 01.11.2024 індексації пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018 - 2020 роки, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»;
- зобов`язати відповідача здійснити з 01.11.2024 індексацію та перерахунок пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018 - 2020 роки, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV), починаючи з 09.09.2023.
Для обчислення розміру пенсії позивача при її призначенні відповідачем був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки, в розмірі 12 236,71 гривень.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.02.2025, в якій просив провести індексацію пенсії (а.с.16).
У відповідь на своє звернення позивач отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.03.2025 №3479-2585/Л-02/8-2500/25, в якій відповідач повідомив, що пенсія обчислена з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки, що становить 12 236,71 грн. При цьому, зазначив, що здійснення перерахунку пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки не призводить до збільшення розміру пенсії (а.с.17-18).
Позивач з такими діями не погоджується, з огляду на що, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення в умовах зростання цін, спрямовані на реалізацію конституційних гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня громадян.
За змістом статті 1 цього Закону індексація грошових доходів населення є передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами України механізмом підвищення грошових доходів громадян, метою якого є повне або часткове відшкодування зростання вартості споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають одержані громадянами на території України доходи у гривнях, які не мають разового характеру. До таких доходів законодавець, зокрема, відносить пенсійні виплати.
Обов`язковість проведення індексації також випливає з положень статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», згідно з якою з метою забезпечення соціальної підтримки населення в цілому та окремих категорій громадян законами України встановлюються державні гарантії, у тому числі щодо індексації доходів населення. Така індексація спрямована на підтримання достатнього життєвого рівня громадян та збереження купівельної спроможності їхніх грошових доходів в умовах зростання цін.
При цьому частиною другою статті 19 зазначеного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії мають обов`язковий характер для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підставою для проведення індексації є перевищення величиною індексу споживчих цін установленого порогу індексації, який становить 103 відсотки.
Водночас частиною другою статті 9 цього Закону передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою вдосконалення механізму пенсійного забезпечення, законодавчого визначення дати проведення щорічної індексації пенсій, а також кола осіб, пенсійні виплати яких підлягають індексації, 15 лютого 2022 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» № 2040-ІХ, яким, зокрема, частину п`яту статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» викладено в новій редакції.
Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у редакції Закону № 2040-ІХ індексація пенсій здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного відповідно до абзаців другого та третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У свою чергу, правові засади, принципи та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій та надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду України, сформованих зі страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших передбачених законом джерел, урегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Преамбулою цього Закону прямо передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування допускається виключно шляхом внесення відповідних змін до нього.
Частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що з метою забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Такий перерахунок проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який використовується при обчисленні розміру пенсії.
При цьому показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, що враховується для обчислення пенсії, щороку підлягає збільшенню із застосуванням відповідного коефіцієнта. Такий коефіцієнт визначається з урахуванням 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року проведення збільшення, порівняно з аналогічним показником за три календарні роки, які передували року, попередньому до року здійснення такого збільшення.
Водночас у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України, необхідних для фінансування виплати пенсій у солідарній системі, передбачений законом розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) може бути підвищений. Однак таке збільшення не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року проведення збільшення, порівняно з відповідним показником за три календарні роки, які передували року, попередньому до року такого збільшення.
Конкретний розмір та порядок зазначеного збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду України з обов`язковим урахуванням мінімального розміру збільшення, установленого абзацом другим частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З метою належного забезпечення реалізації права громадян на перерахунок пенсій Кабінетом Міністрів України 20 лютого 2019 року прийнято постанову № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою, зокрема, затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 124).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій, обумовлений збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який застосовується при обчисленні пенсії, здійснювався шляхом збільшення відповідного показника, що враховувався для обчислення пенсії станом на 01 жовтня 2017 року, на коефіцієнт, визначений відповідно до абзацу першого пункту 4 цього Порядку.
При цьому кожний наступний перерахунок пенсії, пов`язаний зі збільшенням зазначеного показника середньої заробітної плати (доходу), проводиться з урахуванням його величини, збільшеної внаслідок проведення перерахунків у попередніх роках.
Пунктом 4 Порядку № 124 передбачено механізм визначення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії. Такий коефіцієнт розраховується з урахуванням показника зростання споживчих цін за попередній рік та показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні.
Зокрема, коефіцієнт збільшення визначається за формулою:
К = ((ЗСЦ + ЗСЗ) Ч 50 %) / 100 % + 1,
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік, виражений у відсотках;
ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, що визначається за формулою:
ЗСЗ = Псзп (1) / Псзп (2) Ч 100 % - 100 %,
де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року проведення відповідного збільшення;
Псзп (2) - аналогічний показник за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року проведення збільшення.
Порядком № 124 також передбачено, що за умови відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України, необхідних для фінансування пенсійних виплат у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коефіцієнт щорічного збільшення відповідного показника середньої заробітної плати може бути підвищено. Водночас його розмір не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року проведення збільшення, порівняно з відповідним показником за три календарні роки, які передували року, попередньому щодо року такого збільшення.
Конкретний розмір коефіцієнта збільшення щороку визначається Кабінетом Міністрів України в межах фінансових можливостей бюджету Пенсійного фонду України.
У разі відсутності необхідних даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, під час визначення коефіцієнта використовуються наявні на відповідний момент відомості. Після отримання необхідних даних такий коефіцієнт підлягає відповідному перерахунку для подальшого підвищення пенсій згідно з Порядком № 124.
При цьому перерахунок пенсій за правилами Порядку № 124 здійснюється щороку з 1 березня.
Отже, запровадивши механізм щорічної індексації пенсій, у тому числі пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», держава визначила уніфікований порядок підтримання купівельної спроможності пенсійних виплат в умовах зростання цін. Реалізація такого механізму здійснюється шляхом періодичного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при обчисленні пенсії, із використанням установлених Кабінетом Міністрів України коефіцієнтів індексації.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - Постанова № 185) установлено, що з 01 березня 2024 року перерахунок пенсій відповідно до Порядку № 124 здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796.
Таким чином, за механізмом, передбаченим Порядком № 124 та Постановою № 185, індексація пенсій у 2024 році здійснюється шляхом застосування встановленого коефіцієнта збільшення до показника середньої заробітної плати (доходу), покладеного в основу механізму перерахунку станом на 01 жовтня 2017 року та збільшеного з урахуванням відповідних коефіцієнтів індексації попередніх років.
Водночас зі співставлення положень частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку № 124 убачається відмінність у визначенні показника середньої заробітної плати, до якого має застосовуватися відповідний коефіцієнт збільшення.
Так, частина друга статті 42 Закону передбачає збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення конкретної пенсії.
Натомість Порядок № 124 фактично пов`язує проведення відповідного перерахунку з показником середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення пенсій станом на 01 жовтня 2017 року, з подальшим послідовним збільшенням такого показника на коефіцієнти, встановлені для відповідних років.
Отже, Закон та підзаконний нормативно-правовий акт передбачають відмінні підходи до визначення вихідного показника середньої заробітної плати, який підлягає збільшенню при проведенні індексації: за приписами частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» таким є показник середньої заробітної плати, фактично врахований при обчисленні відповідної пенсії, тоді як за правилами Порядку № 124 - показник середньої заробітної плати, визначений станом на 01 жовтня 2017 року та збільшений на відповідні коефіцієнти попередніх років.
За таких обставин положення Порядку № 124 у цій частині не повною мірою узгоджуються з нормативним регулюванням, установленим актом вищої юридичної сили - частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування ґрунтується, зокрема, на принципах законодавчого визначення умов і порядку її функціонування, а також диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та величини заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Принцип законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування передбачає встановлення чітких, однакових та передбачуваних правил для всіх учасників відповідних правовідносин. Умови реалізації права на пенсійне забезпечення, обсяг прав та обов`язків учасників системи, а також порядок призначення, обчислення і перерахунку пенсій мають визначатися на законодавчому рівні, що забезпечує правову визначеність та унеможливлює довільне регулювання цих відносин підзаконними нормативно-правовими актами.
Зазначений принцип нерозривно пов`язаний із забезпеченням рівності прав та соціальних гарантій учасників системи пенсійного страхування, оскільки встановлені законом правила повинні однаково застосовуватися до осіб, які перебувають в аналогічному правовому становищі. Водночас прозорість механізму обчислення пенсії, визначення страхового стажу, заробітної плати та інших складових пенсійної виплати забезпечує особі можливість передбачити правові наслідки своєї участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Не менш важливим є закріплений статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Зміст цього принципу полягає у збереженні безпосереднього зв`язку між участю особи у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та розміром її майбутнього пенсійного забезпечення. Тривалість страхового стажу та розмір заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, є істотними складовими механізму визначення розміру пенсії, а тому їх урахування забезпечує пропорційність між страховим внеском особи до пенсійної системи та обсягом її пенсійного забезпечення.
Таким чином, законодавче визначення умов функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у поєднанні з принципом диференціації пенсійних виплат покликане забезпечити стабільність, передбачуваність та справедливість пенсійного забезпечення, а також збереження взаємозв`язку між сплаченими страховими внесками, тривалістю страхового стажу, заробітною платою особи та розміром призначеної їй пенсії.
З огляду на наведене положення абзаців першого та другого пункту 5 Порядку № 124 підлягають застосуванню у взаємозв`язку з приписами частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак при проведенні індексації вихідним має бути показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який був урахований при обчисленні відповідної пенсії.
При цьому частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, повноваження адміністративного суду не застосовувати нормативно-правовий акт, положення якого суперечать акту вищої юридичної сили, є безпосереднім проявом принципу верховенства права та покликане забезпечити вирішення спору на підставі належного нормативно-правового регулювання.
Водночас реалізація принципу верховенства права передбачає застосування судом норм права, які відповідають вимогам правової визначеності, передбачуваності та узгодженості нормативного регулювання.
Верховний Суд у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 виходив із того, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені у судовому порядку та чи залишаються вони формально чинними на момент вирішення спору.
Таким чином, у разі виникнення колізії між положеннями закону та підзаконного нормативно-правового акта застосуванню підлягають положення закону як нормативно-правового акта вищої юридичної сили.
З урахуванням наведеного при проведенні щорічної індексації пенсій, призначених у 2023 році відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який безпосередньо враховувався при обчисленні відповідної пенсії, як це передбачено частиною другою статті 42 цього Закону.
Одночасно при проведенні індексації у 2024 році підлягають застосуванню положення постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», якою визначено відповідний коефіцієнт збільшення.
Натомість Порядок № 124 як підзаконний нормативно-правовий акт може застосовуватися лише тією мірою, якою його положення узгоджуються з приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не може змінювати або звужувати встановлений законом механізм проведення індексації пенсій.
За таких обставин положення абзаців першого та другого пункту 5 Порядку № 124 при проведенні індексації повинні тлумачитися та застосовуватися у системному зв`язку з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався при обчисленні пенсії конкретної особи.
Відтак застосування пункту 5 Порядку № 124 у спосіб, за якого під час індексації замість показника середньої заробітної плати, фактично врахованого при призначенні пенсії, використовується інший, визначений підзаконним нормативно-правовим актом показник, не узгоджується з вимогами частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Застосовуючи наведене правове регулювання до спірних правовідносин та враховуючи зазначені правові висновки Верховного Суду, суд доходить висновку, що відповідач, здійснюючи у 2024 році перерахунок пенсії позивача на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та встановивши щомісячну доплату до пенсії у розмірі 100,00 грн замість проведення перерахунку із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,0796 до показника середньої заробітної плати (доходу), безпосередньо врахованого при обчисленні пенсії позивача, діяв не у спосіб, передбачений законом.
Отже, встановлений відповідачем порядок проведення перерахунку фактично призвів до незастосування до показника середньої заробітної плати, покладеного в основу обчислення пенсії позивача, передбаченого на 2024 рік коефіцієнта збільшення, що не відповідає механізму індексації, закріпленому частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з метою належного й ефективного відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача є необґрунтованими, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма