Справа № 761/39369/23
Провадження № 2/761/853/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, згідно з якою позивач, просить суд:
-стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 13 913 грн. 64 коп.
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 40 222 грн 28 коп. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.04.2023 року в м. Київ по проспекту Оболонському трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 (належить на праві приватної власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Volkswagen Golf 1.6» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 
Учасниками даної ДТП було складено повідомлення про ДТП («європротокол»), відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій «Volkswagen Golf 1.6» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР/209884013, виданого ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», дійсного на дату ДТП. 
Позивач, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до Страховика цивільно-правової відповідальності Відповідача-2, надавши всі документи передбачені ст. 35 Закону, в тому числі і заяву на виплату страхового відшкодування.
За результатами розгляду поданих документів, «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», виплатив Позивачеві страхове відшкодування у розмірі 38 060 грн. 58 коп. 
Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, Позивач звернувся до СОД ФОП ОСОБА_4 з метою проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 .
Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку № 491/08-23 від 04.08.2023 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 №491/08-23, 51 974 грн. 22 коп., вартість відновлювального ремонту без урахування зносу транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 , складає 92 197 грн. 10 коп.
Таким чином, Позивач вважає, що зі Відповідача-1 підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 13 913 грн. 64 коп. (51 974 грн. 22 коп. - 38 060 грн. 58 коп.)
На обґрунтування майнової шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-2 ОСОБА_5 , Позивач вказує, що відповідно до Висновку № 491/08-23 від 04.08.2023 року вартість відновлювального ремонту без урахуванням зносу транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 , складає 92 197 грн 10 коп.
Разом з цим, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 становить 51 974 грн 22 коп.
Отже, з Відповідача 2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і належною страховою виплатою у розмірі: 40 222 грн 88 коп. (92 197грн 10 коп.- 51 974 грн 22 коп.).
Крім того, з Відповідачів підлягає стягненню витрати Позивача судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп., 4 500 грн 00 коп. витрат на складання оцінки заподіяного матеріального збитку, 10 000 грн 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.
25.10.2023 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 року була передана до провадження судді Юзьковій О.Л.
Ухвалою суду від 29.02.2024 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, яку до теперішнього часу по суті не розглянуто.
Згідно розпорядження т.в.о. керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Буглак Т.М. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-1594 від 02.06.2026 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.
Ухвалою суду від 04.06.2026 року було прийнято справу до свого провадження та продовжити розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
17.06.2026 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, якою просив відмовити в задоволені позовних вимог , зазначаючи що позивачем не було повідомлено Відповідача-1 про проведення огляду. Більше того в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду та Відповідач-2 є неналежним. Також зазначає, що Позивачем було відчужено транспортний засіб та відсутні докази проведення ремонту.
На день ухвалення рішення Відповідач-1 своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що 01.04.2023 року в м. Київ по проспекту Оболонському трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Volkswagen Golf 1.6» р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Учасниками даної ДТП було складено повідомлення про ДТП («європротокол»), відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій «Volkswagen Golf 1.6» р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіль «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР/209884013, виданого ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», дійсного на дату ДТП. 
Матеріалами справи підтверджено, що Позивач звернулася до Відповідача-1 з заявою на виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду поданих документів, Відповідач-1 виплатив Позивачеві страхове відшкодування у розмірі 38 060 грн. 58 коп.
Проте, відповідно до Висновку № 491/08-23 від 04.08.2023 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу ТЗ «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 , становить 51 974 грн. 22 коп. вартість відновлювального ремонту без урахування зносу ТЗ «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 , складає 92 197грн 10 коп.. Звіт складено оцінювачем ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).
Позивач на момент ДТП керував транспортним засобом на достатній правовій підставі та був законним власником автомобіля.
У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Відповідно до п. 33.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 108, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого, що діють з 01.07.2022.
Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування та передбачені п. 35.2 ст. 35 цього Закону документи, які мають відношення до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 36.2 цього ж Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Таким чином, Відповідач-1, уклавши з Відповідачем-2 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяв на себе зобов`язання в межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 108, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого, що діють з 01.07.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки
Відтак суд критично ставиться до доводів Відповідача-2 про те, що Позивач мав скористатися своїм правом на стягнення всього відшкодування виключно зі страховика, оскільки вони є такими, що суперечать положенням законодавства та дійсним обставинам справи щодо права потерпілої особи на стягнення із особи, винної у заподіянні шкоди, відповідальність якої була застрахована відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ, повного відшкодування заподіяної шкоди у розмірі різниці між повним, фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту ТЗ) і належним розміром страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу).
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Відповідача-1 є підлягають часткового задоволення, а з Відповідача-1 на користь Позивача підлягає стягненню страхове відшкодування за шкоду, завдану автомобілю «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 у розмірі 9 529 грн. 86 коп. (47 590 грн. 44 коп. - 38 060 грн. 58 коп.).
Що стосується позовних вимог, щодо стягнення із Відповідача-2 шкоди внаслідок ДТП, судом встановлено наступне.
Згідно із ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до чистини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позивач зазначає, що з Відповідача-2 ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди у розмірі 40 222 грн 88 коп. (92 197грн 10 коп.- 51 974 грн 22 коп. ) 
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страхове відшкодування).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Так, у Постанові від 11.12.2019 по справі № 522/15636/16-ц, Верховний Суд дійшов до наступного висновку: «Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ).
Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15)».
Так, Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 року по справі 757/33065/18-ц дійшов висновку про те, що якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, при цьому визначаючи фактичний розмір шкоди як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Так, Верховний Суд наголосив на законності та обґрунтованості позовних вимог потерпілої особи щодо стягнення із заподіювача шкоди різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності, визнавши належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом у даній категорії справ звіт автотоварознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу.
Отже, позиція Верховного Суду щодо цього питання чітко та недвозначно вказує, що страховик виплачує потерпілій особі страхове відшкодування у межах оціненої вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, при цьому розмір виплати обмежений належним розміром страхового відшкодування. А решту в порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати безпосередньо завдавач (заподіювач) шкоди. 
Суд звертає увагу, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України зобов`язання з відшкодування шкоди є деліктним і виникає безпосередньо в момент завдання шкоди. Право на відшкодування збитків (реальної шкоди у розумінні статті 22 ЦК України) набуває саме та особа, яка була власником або законним володільцем майна на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме вона зазнала майнових втрат (зменшення вартості активів) унаслідок протиправних дій винної особи. У даній справі матеріалами позову підтверджено, що на дату ДТП (01.04.2023) позивач був власником автомобіля «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 
Наступне відчуження транспортного засобу позивачем (у квітні 2024 року) жодним чином не припиняє вже виниклого деліктного зобов`язання між потерпілою та винною особою (Відповідачем-2) щодо виплати різниці між фактичним розміром збитків та отриманим страховим відшкодуванням (стаття 1194 ЦК України). Право вимоги є самостійним об`єктом цивільних прав і не слідує автоматично за об`єктом власності після того, як шкода вже була завдана первісному власнику. Крім того, відчуження майна не нівелює право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, оскільки таке право пов`язане з душевними стражданнями потерпілої особи в момент делікту та після нього.
Відтак, відчуження пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу після настання страхового випадку не позбавляє потерпілу особу права на отримання відшкодування завданої шкоди
Разом з тим, суд погоджується з тим, що відчуження транспортного засобу і не надання підтверджуючих документів про здійснення такого ремонту унеможливлює стягнення на користь Позивача грошових сум у розмірі, що дорівнює розміру ПДВ.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 ПК України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2020 року у справі №565/1210/19, від 21 грудня 2020 року у справі №911/286/20 та від 12 липня 2023 року у справі №591/1861/22.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного проведення відновлювального ремонту автомобіля платником ПДВ, вартість запасних частин та матеріалів підлягає зменшенню на розмір податку на додану вартість (ПДВ).
Згідно з наданим Позивачем Звітом№ 491/08-23 від 04.08.2023 року, вартість матеріалів та запасних частин підлягає зменшенню на суму ПДВ, унаслідок чого вартість необхідних для ремонту матеріалів становить 10 873,64 грн (початкова вартість - 13 048,36 грн), вартість запасних частин (складових КТЗ) - 49 815,61 грн (початкова вартість - 59 778,74 грн), а вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 19 370,00 грн, що в сумі становить 80 059,25 грн (19 370,00 грн + 10 873,64 грн + 49 815,61 грн).
Таким чином, загальний розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ без урахування ПДВ складає 80059,25 грн. (19370,00 грн. + 10873,64 грн. + 49815,61 грн. )
Враховуючи наведене, дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимого до Відповідача-2 частково, стягнувши з останнього на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди без врахування ПДВ та становить 32468,81 грн. (80059,25 грн. - 47590,44 грн.)
Що стосується вирішення питання розподілу судових витрат між Відповідачами суд зазначає наступне.
Позивач звернувся до суду з позовом до двох Відповідачів, сплативши судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., 4 500 грн 00 коп. витрат на складання оцінки заподіяного матеріального збитку та 10 000 грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу. Загальний розмір судових витрат складає 15 573 грн 60 коп.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
До судових витрат у даній справи відноситься: сплата судового збору, витрати за дання правничої допомоги та витрати, пов`язанні зі сплатою за проведення незалежної експертизи, проведеної оцінювачем ОСОБА_4 щодо пошкоджень ТЗ «Toyota Corolla,» р. н. НОМЕР_1 . На підтвердження оплати послуг оцінювача позивачем надано Квитанції до прибуткового касового ордеру № 04/09/23- ЮП/IL від 04.09.2023 року, року в сумі 10 000,00 грн.
Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Отже, суд вважає, що судові витрати у рівних частках покладаються на Відповідачів.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн., представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. надав до суду Договір про надання правової допомоги № 04/09/23- ЮП/IL від 04.09.2023 року, укладений з позивачем; акт виконаних робіт № 01 до договору від 20 жовтня 2023 року.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд виходить з наступного.
Позивачем понесено судові витрати у загальному розмірі 15 573,60 грн, з яких: 1 073,60 грн - сплачений судовий збір, 4 500,00 грн - витрати на проведення оцінки матеріального збитку та 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
Оскільки позовні вимоги заявлено до двох Відповідачів у рівних частках, базова частка судових витрат, яка припадає на кожного з Відповідачів, становить 7 786,80 грн.
Відтак, з Відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 333,18 грн (судовий збір - 367,65 грн, витрати на оцінку - 1 541,03 грн, витрати на правничу допомогу - 3 424,50 грн). З Відповідача-2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 6 285,50 грн (судовий збір - 433,30 грн, витрати на оцінку - 1 816,20 грн, витрати на правничу допомогу - 4 036,00 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,259, 273,279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (Код ЄДРПОУ 24175269) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) страхове відшкодування у розмірі 9 529 грн. 86 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП  НОМЕР_4 ) різницю між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 32 468,81 "грн" . 
Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (код ЄДРПОУ 24175269) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 5 333 (п`ять тисяч триста тридцять три) грн 18 коп. (з яких: 367,65 грн - судовий збір, 1 541,03 грн - витрати на оцінку збитку, 3 424,50 грн - витрати на професійну правничу допомогу).
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 6 285 (шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 50 коп. (з яких: 433,30 грн - судовий збір, 1 816,20 грн - витрати на оцінку збитку, 4 036,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу).
У решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Ю.О. Матвєвєа
17 серпня 2026 року