Справа № 509/1177/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Кочко В.К., 
при секретарі судового засідання Савченко М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа на боці відповідача - ОСОБА_4 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2026 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати дійсним укладений 27.08.2023 рокудоговір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 188,52 кв.м, житловою площею 101,85 кв.м, та земельної ділянки кадастровий номер 5123755300:02:004:0221, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності на вказане майно.
Позов мотивовано тим, що 27.08.2023 року сторонами було укладено у простій письмовій формі попередній договір , за умовами якого позивачка зобов`язалась сплатити погоджену вартість майна в сумі 887862 грн, а відповідачка зобов`язалась передати вказане майно у власність позивачки шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. Позивачка свої зобов`язання за договором виконала повністю, сплатила 887 862 грн, що підтверджується письмовими доказами, а відповідачка ухилилась від його нотаріального посвідчення, висунувши вимоги про збільшення ціни майна.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 22.04.2026 року, відповідачка в особі представника - адвоката Котика Ф.І. заперечувала позовні вимоги з мотивів, що зазначені у відзиві. Просила стягнути з позивачки судові витрати у розмірі 71 000 грн, понесені нею за надання професійної правничої допомоги адвокатом Котиком Ф.І. 
До закінчення судових дебатів у справі представник відповідачки – адвокат Котик Ф.І. зробив заяву про намір додатково надати детальний опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.08.2026 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,третя особа на боці відповідача – ОСОБА_4 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно – відмовлено.
17.08.2026 року до суду надійшла заява представника позивачки про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат у справі у розмірі 70600 грн. До заяви додано детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання договорів від 07.04.2026 та від 08.04.2026 про надання професійної правничої допомоги у справі № 509/1177/26.
18.08.2026 р. до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 - Артемчук Н.І. у якій зазначено про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, просила розглянути заяву за відсутності сторін.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. У заяві про ухвалення додаткового рішення міститься клопотання представника відповідачки – адвоката Котика Ф.І. про розгляд справи за його та відповідачки відсутності. 
Заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). 
Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі наданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо) (частина восьма ст. 141 ЦПК).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат відповідачка додала до відзиву копії договорів про надання професійної правничої допомоги від 07.04.2026 року та від 08.04.2026 року, паперові копії електронних доказів: платіжних інструкцій про сплату ОСОБА_1 витрат за вказаними договорами у розмірі 5100 грн. та 65500 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката Котика Ф.І., який приймав участь у справі.
Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачці в суді, необхідність процесуальних дій сторони відповідача, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про доведеність понесених стороною відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 70600 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.137, 141, 265, 270 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі №509/1177/26 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа на боці відповідача - ОСОБА_4 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 70600 (сімдесят тисяч шістсот) грн.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.

Суддя Кочко В.К.