КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року м. Київ справа №320/44585/23
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом | ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )
до | Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (ідентифікаційний код 37993783, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11-а)
про | визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 
- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16);
встановив:
ОСОБА_1 до суду з позовом:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо відмови у стягненні на користь позивача заборгованості за виконавчим листом № 640/21389/20 від 02.09.2021, у сумі 347945,64 грн., яка утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат здійснених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2021 у справі № 640/21389/20;
- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві у відповідності до вимог Закону України №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012, стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника, заборгованість за виконавчим листом № 640/21389/20 від 02.09.2021 у сумі 347945,64 грн., яка утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат, здійснених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №640/21389/20;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подати звіт про виконання рішення суду, в установлений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій відповідача щодо повернення виконавчого документа без виконання, а також зазначено про неправомірність порушення принципу виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову та зазначає, що виконавчий лист зобов`язального характеру не може бути прийнятий до виконання органами Державної казначейської служби, а отже діяв відповідач в чіткій відповідності до вимог законодавства.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній наполягав на своєму праві стягнути заборгованість по виплаті пенсії.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких повторно наголошено на нормах чинного законодавства, які не дозволяють органам казначейської служби України приймати до виконання виконавчі листи зобов`язального характеру.
Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке обґрунтовано тим, що грошовий розмір оскаржуваних рішень щодо відмови у реєстрації податкових накладних складає суму яка перевищує передбачену статтею 262 КАС України, та дана не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши доводи наведені у клопотанні та матеріали справи, суд зазначає наступне.
Вирішуючи вказане клопотання суддя зазначає, що згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частина 4 статті 12 КАС України включно передбачає справи, які розглядаються за правилами загального позовного провадження.
Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.
Отже визначення форми адміністративного судочинства, за правилами якого буде розглядатися справа, є обов`язковою умовою процесуального законодавства.
За ч. 1 та ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності та за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України вбачається, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 КАС України.
Відповідно до частини п`ятої вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини четвертої статті 260 КАС України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Суд враховує наданий відповідачами по справі відзиви щодо предмету спору, позицію позивача та обґрунтування зазначені в позовній заяві, підтверджені відповідними доказами та зазначає, що вказана справа не містить виключення, які передбачають її розгляд за правилами загального позовного провадження, предмет спору не є підставою та належним обґрунтуванням для задоволення клопотання.
Також, суд зауважує відповідачу, що процесуальне законодавство та суд в даній справі не забороняє відповідачу надавати в обґрунтування своєї правової позиції докази, застосовуючи положення ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши вказане клопотання відповідача, матеріали адміністративної справи, оцінивши предмет позову та суб`єктний склад учасників, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), тому в задоволенні останнього, суд відмовляє.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у справі №640/21389/20 (копія додається), яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року залишено без змін та вступило у закону силу, було зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 15.04.2019 перерахунок моєї пенсії та виплатити мені різницю між нарахованою пенсією та фактично виплаченою.
02 вересня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва був виданий виконавчий лист №640/213 89/20 із зазначенням, як частини судового рішення що підлягає виконанню: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368) виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром та фактично виплаченою пенсією з 15.04.2019».
У жовтні 2021 року, ГУ ПФУ в м. Києві, на виконання вказаного вище рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, було здійснено перерахунок моєї пенсії та нараховано, в якості заборгованості що підлягає виплаті, кошти у сумі 347 945,64 грн. за період з 15.04.2019 по 08.10.2021.
Згідно з розрахунковими даними наданими ГУ ПФУ в м. Києві, реєстр.№ 2600-0202- 8/130664 від 11.10.2022 року (копія додається), заборгованість, що підлягає стягненню за виконавчим листом № 640/21389/20 від 02.09.2021 року, яка утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат здійснених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2021 у справі № 640/21389/20, складає 347 945,64 грн.
У відповідності до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідною заявою про стягнення заборгованості, у вересні 2021 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
За результатами мого звернення 08.10.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відділ ЦМУ МЮ) було відкрито виконавче провадження №67085482, яке 08.12.2021 було ним закінчене, керуючись пунктом 11 частини 1 ст.39 та статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з «...неможливістю виконання вимог виконавчого документа без участі боржника» (копія постанови додається). Виконавчий лист №640/21389/20 від 02.09.2021 року було повернуто державним виконавцем до Окружного адміністративного суду міста Києва без його виконання.
З метою реалізації свого права на обов`язковість і своєчасність виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а також забезпечення реалізації своїх прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами У країни, я 27.12.2022 звертався до відділу ЦМУ МЮ та 23.06.2023 до Міністерства юстиції України (електроне звернення зареєстровано 26.06.2023 у відділі інформаційно-довідкового забезпечення Управління забезпечення та документообігу Міністерства юстиції України за № ПІ-С-2535). У відповідях (копії додаються), які надавалися мені за дорученням Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №82980/ПІ-С- 2535/20.3.1 від 27.06.2023, відділ ЦМУ МЮ вказує, що ним «...були вчинені всі виконавчі дії, які передбачено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», але виконати вимоги виконавчого документа без участі боржника неможливо».
Тобто, за наданою Міністерством юстиції України інформацію, його структурний підрозділ в особі відділу ЦМУ МЮ, на який безпосередньо покладається забезпечення виконання судового рішення у справі №640/21389/20, винесеного Окружним адміністративним судом м. Києва 27 травня 2021 року, не в змозі забезпечити виконання вимог виконавчого документа, а саме, - виконавчого листа №640/21389/20 від 02 вересня 2021 року без участі боржника (ГУ ПФУ в м. Києві).
За інформацією наданою боржником (реєстр.№ 2600-0202-8/130664 від 11.10.2022 року), фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України що передбачені у складі бюджетної програми КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду». Погашення заборгованості на виконання судових рішень здійснюється ГУ ПФУ в м. Києві в порядку черговості, яка визначається ним самим, в рамках створеного боржником внутрішнього реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
При цьому, ГУ ПФУ в м. Києві, не надаються будь-які данні з зазначеного реєстру з посиланням на визнання Верховним Судом України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №640/5248/19 від 26 травня 2021 року протиправності та не чинності пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі - Постанова №649), а також на відповідне скасування постанови правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1 «Про затвердження Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою».
З метою реалізації свого законного права на гарантоване державою забезпечення виконання судового рішення, у встановленому порядку, згідно ст. 129-1 Конституції України, Законів України №1404Л/ІІІ та №4901-VI, позивач звернувся з заявою (копія додається) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві) в якій просив, на підставі виданого Окружним адміністративним судом міста Києва виконавчого листа №640/21389/20 від 02 вересня 2021 року, стягнути з ГУ ПФУ в м. Києві на користь позивача заборгованість (недоплачену суму пенсії) в розмірі 347 945,64 грн., яка утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат з 15.04.2019 по 08.10.2021, шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника передбачених за відповідною бюджетною програмою.
Проте, листом від 11.07.2023 №04.1-01-10/7056 позивачу було повернуто виконавчий лист №640/21389/20 без виконання. В якості підстав для повернення виконавчого документу, орган казначейської служби послався на те, що він не має повноважень щодо виконання судових рішень зобов`язального характеру, а виконує тільки судові рішення про стягнення коштів.
Вважаю, що за викладених обставин, у ГУ ДКСУ у м. Києві немає правових підстав для відмови у стягненні заборгованості за виконавчим листом № 640/21389/20, яка утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат здійснених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2021 у справі № 640/21389/20.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ст. 6 Закону №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів-банками та іншими фінансовими установами.
Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.
Органи та установи, зазначені в частинах 1-3 цієї статті, не є органами примусового виконання.
Сторонами виконавчого провадження згідно з положеннями ст. 15 Закону № 1404-VIII є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання регулює Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
- державний орган;
- державні підприємство, установа, організація;
- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону № 4901-VI.
Зокрема, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.
У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.
Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є Державна казначейська служба України відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюється виключно законами. Такими законами є Закон України про Державний бюджет на поточний рік, Бюджетний кодекс України.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Також, відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
На виконання зазначеної норми прийнято Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845) яким визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників прийнятих, зокрема, судами.
Відповідно до п. 2 Порядку №845 стягувачі - це фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.
Натомість боржники, згідно того ж пункту Порядку № 845 - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Згідно з п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до п. 4 Порядку №845 органи Казначейства:
1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;
2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;
3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.
Згідно з абзацами 1-5 п. 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:
- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);
- оригінал виконавчого документа;
- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);
- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).
Відповідно до п. 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб, зокрема, заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), оригінал виконавчого документа, а також інші документи за необхідності.
Відповідно до п. 17 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку.
Згідно з п. 8 Порядку №845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:
1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;
2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;
3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Підстави, за наявності яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, вказані в п. 9 Порядку №845:
1) виконавчий документ:
- не підлягає виконанню органом Казначейства;
- подано особою, що не має відповідних повноважень;
- пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;
- не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження;
2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;
3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;
4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;
5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;
6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;
10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;
11) наявні інші передбачені законом випадки.
Відповідно до п.п. 2 п. 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Відповідно до пункту 2 Порядку №845 виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до приписів КАС України встановлено, що виконавчими документами є:
- ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (пункт 9 статті 117 КАС України);
- ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (пункт 3 статті 147 КАС України);
- ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (пункт 5 статті 149 КАС України);
- ухвала про затвердження умов примирення є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (пункт 3 статті 191 КАС України).
Разом з тим, виконавчий лист від 02.09.2021 у справі №640/21389/20, який виданий щодо задоволених позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.04.2019 без обмеження її максимального розміру з врахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного у довідці від 20.07.2020 № 21/3/2-9/878-256 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром та фактично виплаченою пенсією з 15.04.2019, містить зобов`язальну частину, яка підлягає виконанню іншим державним органом, а саме територіальним органом Пенсійного фонду України, а отже не може бути підставою для безспірного списання коштів органами казначейської служби.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем у межах встановленої компетенції розглянуло подані позивачем документи та відповідно до вищевказаних норм законодавства правомірно повернуло їх ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 72-77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд –
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (ідентифікаційний код 37993783, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11-а) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.