П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4743/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську щодо не зарахування йому до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби 01 рік 09 місяців 03 дні в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004;
-зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську зарахувати до стажу служби (роботи) йому в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби 01 рік 09 місяців 03 дні в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004.
Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що правила обчислення стажу служби в поліції регламентовані приписами ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", якими не передбачено включення до стажу служби в поліції періоду служби в органі, підпорядкованому Міністерству фінансів України.
Крім того, апелянт зазначає, що посилання позивача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" не підлягають застосуванню при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки вказані нормативно-правові акти може бути застосовано для визначення вислуги років саме у випадку призначення пенсії за вислугу років
У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 18.03.2003 (наказ ДПА в Чернівецькій області № 87-О від 18.03.2003) по 20.12.2004 (наказ ДПА в Чернівецькій області № 204-О від 22.12.2004) позивач проходив службу в податковій міліції ДПА України безперервно на посадах начальницького складу, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (записами № 2 та № 3).
Проходження позивачем службу в податковій міліції в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області у період з 18.03.2003 по 20.12.2004 також підтверджується Витягом з послужного списку позивача.
Згідно Витягу з послужного списку встановлено, що наказом ДПА України від 30.04.2003 № 511о позивачу присвоєно військове (спеціальне) звання лейтенант податкової міліції, а наказом ДПА України від 17.06.2004 № 167-о – старший лейтенант податкової міліції.
Із змісту Витягу з послужного списку видно, що у період з 18.03.2003 по 20.12.2004 позивач проходив службу на наступних посадах:
з 18.03.2003 по 16.04.2003 на посаді оперуповноваженого Відділення оперативних заходів по скороченню податкової заборгованості ГВПМ ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 18.03.2003 №37-0);
з 16.04.2003 по 23.06.2003 на посаді оперуповноваженого Відділення оперативних заходів по скороченню податкового боргу ГВПМ ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 17.04.2003 №75-0);
з 23.06.2003 по 20.12.2004 на посаді старшого оперуповноваженого Відділення організації боротьби з фіктивними суб`єктами |підприємницької діяльності ОВ ГВМП ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 23.06.2003 №99-0).
З 04.10.2022 позивач проходить службу на посаді начальницького складу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що підтверджується довідкою від 16.05.2025 та не заперечувалася сторонами під час розгляду справи.
Позивач звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську з рапортом, в якому просив зарахувати до стажу (роботи) в ДБР, який дає право на доплату за вислугу років, вислугу років у податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004, наявну на момент призначення на службу в ДБР.
Згідно із Витягом з Протоколу №8 від 28.05.2025 засідання комісії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з установлення стажу, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, Комісією встановлено, що в матеріалах особової справи наявні документи, які підтверджують службу позивача в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004 на оперативних посадах Управління податкової міліції ДПА в Чернівецькій області.
За результатами розгляду рапорту, Комісією вирішено не зараховувати позивачу стаж служби в податковій міліції до стажу служби, який дає право особі начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, оскільки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в податковій міліції не підлягає зарахуванню до стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань стажу служби в податковій міліції, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що служба в органах податкової міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак має такий же правовий статус і повинна в силу п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII зараховуватись до стажу служби в поліції.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема в постановах від 22.12.2022 у справі № 380/8659/20, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20, від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20.
З огляну на викладене, враховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає, що стаж служби позивача в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004 прирівнюється до стажу служби в поліції, а тому має зараховуватись до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
З огляду на це, відповідачем безпідставно не зараховано до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань позивача, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби позивача в податковій міліції з 18.03.2003 по 20.12.2004.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України "Про Державне бюро розслідування" від 12.11.2015 № 794-VIII (далі - Закон № 794-VIII).
Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону №794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Частиною 6 статті 14 Закону №794-VIII визначено, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону №794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Відповідно до ст.20 Закону №794-VIII, на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за вислугу років у передбачених вказаним Законом розмірах, які залежать від наявного стажу служби (роботи).
Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021р. № 524 (далі - Інструкція №524) визначено, що для працівників Державного бюро розслідувань, що є особами рядового і начальницького складу, обчислення стажу служби (роботи) здійснюється кадровим підрозділом Державного бюро розслідувань (територіального управління Державного бюро розслідувань) за матеріалами особової справи, відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Закону України «Про Національну поліцію», постанов Кабінету Міністрів України від 05.08.2020р. №743 «Про затвердження Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань» №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та з урахуванням наказу Державного бюро розслідувань від 16.09.2021р. №520дск «Про введення в дію рішення Колегії Державного бюро розслідувань від 14.09.2021 №59дск «Про встановлення доплати за вислугу років».
Обчислений кадровим підрозділом стаж служби (роботи) особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які вперше прийняті на службу до Державного бюро розслідувань, виноситься на розгляд Комісії з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (далі - Комісія) для прийняття рішення.
Результати роботи Комісії оформлюються протоколом, який реєструється в журналі та передається для зберігання до кадрового підрозділу.
Рішення Комісії оформлюється висновком, який складається в одному примірнику та зберігається в особовій справі особи рядового чи начальницького складу.
Протокол та висновок Комісії є підставою для видання наказу про встановлення стажу служби (роботи) для виплати доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Підпунктами 2.2.2-2.2.5 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції №524 визначено, що до стажу служби (роботи), що дає право на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», та час проходження служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу.
Документом для визначення стажу служби (роботи) є трудова книжка, копія чи витяг з послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж служби (роботи) (довідки, виписки з наказів тощо).
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж служби (роботи) обчислюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закону №580-VIII)
Статтею 1 Закону №580-VIII визначено, що Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII); 
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР (частина 2 статті 78 Закону №580-VIII).
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань для встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, спірні правовідносини між сторонами виникли через незарахування відповідачем стажу служби позивача у період з 18.03.2003 по 20.12.2004 в органах податкової міліції до стажу служби в Державному бюро розслідувань. В свою чергу, такий стаж впливає на встановлення розміру надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Досліджуючи зміст спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні від 5 липня 2012 року №5083-VI, який набрав чинності з 12 серпня 2012 року, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).
Так, пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (пункт 348.2 статті 348 ПК України).
Згідно із пунктом 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України Про Національну поліцію та Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.
Частиною 4 ст. 78 Закону №580-VIII передбачено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами підпунктів 3-6 пункту 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі Закон №509-XII чинний до 20.11.2012) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень в органах державної податкової служби; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.
У статті 21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням. 
За приписами ч. 1 ст. 24 Закону №509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Згідно зі ст. 26 Закону №509-XII держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Суд першої інстанції вірно вказав, що аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що, визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались, та визначення чинним на момент проходження служби законодавством статусу такої служби.
Чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені і у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №440/1564/20.
У контексті спірних правовідносин у справі №380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.
Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 у справі №280/1546/21, від 02.06.2022 у справі №280/8419/20; від 22.12.2022 у справі №380/8659/20, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20.
Досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції зі змісту Витягу з послужного списку, встановлено, що у період з 18.03.2003 по 20.12.2004 позивач проходив службу на наступних посадах:
з 18.03.2003 по 16.04.2003 на посаді оперуповноваженого Відділення оперативних заходів по скороченню податкової заборгованості ГВПМ ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 18.03.2003 №37-0);
з 16.04.2003 по 23.06.2003 на посаді оперуповноваженого Відділення оперативних заходів по скороченню податкового боргу ГВПМ ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 17.04.2003 №75-0);
з 23.06.2003 по 20.12.2004 на посаді старшого оперуповноваженого Відділення організації боротьби з фіктивними суб`єктами підприємницької діяльності ОВ ГВМП ДПІ у м. Чернівці (підстава: наказ ДПА обл. від 23.06.2003 №99-0).
Відтак, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний стаж служби позивача в податковій міліції прирівнюється до стажу служби в поліції, а тому має зараховуватись до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Отже, відповідачем безпідставно не зараховано до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань позивача, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки та стажу служби позивача в податковій міліції.
При цьому апеляційний суд зауважує, що висновки Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 у справі №520/2067/19 не підлягають врахуванню в межах цієї справи через нерелевантність правовідносинам у цій справі, оскільки предметом спору у справі №520/2067/19 було неврахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Драчук Т. О.
Судді | | | Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.