Справа № 489/5865/26 
Провадження № 2/489/3228/26

РІШЕННЯ
Іменем України

02 вересня 2026 року м. Миколаїв 

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченко Г.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,
встановив.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу за надані послуги централізованого опалення в розмірі 14 492,51 грн., 11,93 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 2,26 грн. – три відсотки річних та судовий збір у розмірі 3 328,00 грн. Посилаючись на те, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» надає населенню м. Миколаєва послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі боржників за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач виконував в повному обсязі та належним чином. Боржниками оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. В результаті систематичної неналежної оплати споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, наявна заборгованість у сумі 14 492,51 грн., 11,93 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 2,26 грн. – три відсотки річних.
Ухвалою суду від 02.07.2026, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання.
06.07.2026 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву, де заперечували проти задоволення позову, оскільки вимоги щодо періоду заборгованості та її загального розміру є необґрунтованими та спірними, наданий розрахунок не відображає реального стану заборгованості, також позивачем не доведено факту укладання індивідуального договору з відповідачем ОСОБА_3 , а також не обґрунтовано солідарну відповідальність у заявленому обсязі. Відповідачі заявили про застосування строків позовної давності до частини вимог, які виходять за межі трирічного строку, що передував зверненню до суду з позовом, тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
09.07.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де на заперечення відповідача ОСОБА_3 представник позивача зазначає, що підтвердженням факту надання послуги з постачання теплової енергії є звіти за спожиту теплову енергію за вузлом обліку №101309.01. На заперечення щодо періоду нарахування заборгованості, коли відповідачка була неповнолітньою зазначають, що відповідачка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.11.2021 року по 31.07.2024 року, відтак в цей період відповідачка вже була повнолітньою та мала повну цивільну дієздатність. Стосовно коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження, зазначили, що вказані платежі враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості та відображені в оновленому розрахунку, доданому до позовної заяви. В спростування доводів про пропущення строку позовної давності зазначали, що відповідно до п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача за спожиті послуги з постачання теплової енергії та відповідно похідні про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, є такими, що заявлені у межах строку позовної давності. Відтак, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що за рішенням Миколаївської міської ради № 1078 від 26.05.2006 р. ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" з 01.06.2006 року визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста.
Відповідно до інформації, отриманої з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивач здійснював постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2021 по 2024 рр., що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради про початок опалювальних періодів 2021-2022 рр., 2022-2023 pp., 2023-2024 рр., про закінчення опалювальних сезонів 2021-2022 рр., 2022-2023 р.р., 2023-2024 р.р., а також наказами ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про початок опалювальних періодів 2021-2022 рр., 2022-2023 рр., 2023-2024 рр., про закінчення опалювальних сезонів 2021-2022 pp., 2022-2023 р.р., 2023-2024 р.р., прийнятих на підставі рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради. 
Однак, відповідачами оплата послуг за надану теплову енергію своєчасно та в повному обсязі не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Згідно наданих позивачем розрахунків за період з 01.11.2021 року по 31.07.2024 року сума боргу відповідачів за використану теплову енергію складає 14 492,51 грн. 
Крім того, за період з 01.12.2021 року по 31.01.2022 відповідачам нараховані 11,93 грн. інфляційних втрат та 2,26 три проценти річних.
22.11.2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування в розмірі 17203,38 грн., інфляційні нарахування у розмірі 11,93 грн., 3% річних на суму 2,26 грн. та судовий збір у розмірі 302,80 грн.
У порядку, визначеному ст. 431 ЦПК України, зазначений судовий наказ було передано до Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для примусового виконання. 
У червні 2026 р., згідно виконавчого провадження № 80942564, з ОСОБА_3 було стягнено грошові кошти у загальному розмірі 3025,46 грн., з яких: 1537,09 грн. – послуги постачання теплової енергії, 1171,38 грн. - абонентського обслуговування, 316,99 грн. - судові витрати. 
Таким чином, заборгованість відповідачів, яка була предметом стягнення за судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/9102/24 від 22.11.2024 року, була частково погашена. Вказані платежі враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2026 року по справі № 489/9102/24 вищевказаний судовий наказ було скасовано.
Згідно із ч. 1ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 3ст. 13 вказаного Закону, договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
З огляду на вказане, на відповідача було покладено обов`язок укладення договору із позивачем на постачання теплової енергії, однак він ухилився від укладення цього договору.
Правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України.
Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Статями 68,162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Стосовно доводів відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. 
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. 
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 
Отже, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, є продовженими відповідно до Закону № 540-ІХ у разі, якщо їх закінчення припадає на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. 
Востаннє карантин було продовжено Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023р. на всій території України до 30 червня 2023 р. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Президент України своїм Указом № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" ввів воєнний стан в Україні з 24.02.2022. 
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності. 
Зокрема, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, який передбачив, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України та затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який набрав чинності з 04.09.2025, відновлено обчислення строків позовної давності. 
Отже, з 4 вересня 2025 року в Україні відновлено перебіг строків позовної давності, який був призупинений з 12 березня 2020 року через пандемію COVID-19, а згодом — через воєнний стан.
За такого, позивач, звернувшись до суду з позовом не пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, оскільки такі строки було продовжено Законом № 540-IX та Законом № 2120-ІХ.
За змістом ст.526 та ст.530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.
Положеннями ст.610 та ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приймаючи до уваги те, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, та враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позов підлягає задоволенню.
Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 3328,00 грн., сплачений при подачі цього позову, по 1109,33 з кожного.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
вирішив:
Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію – задовольнити.
Солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 14 492,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 11,93 грн., три проценти річних у розмірі 2,26 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 328 грн. 00 коп., по 1109,33 з кожного.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-А, код ЄДРПОУ 31319242.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено «02» вересня 2026 р. 

Суддя: Г.С. Костюченко