Справа № 351/70/25 
Провадження № 11-кп/4808/310/26 
Категорія ч. 2 ст. 310 КК України 
Головуючий у 1 інстанції  ОСОБА_1  
Суддя-доповідач  ОСОБА_2  

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі
суддів   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря   ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12024096230000123 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та начальника Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року, згідно з яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снятин, Снятинського району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2022 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 
Відповідно до ст. 72 Кримінального кодексу України в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення згідно ухвали колегії суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року та ухвали колегії суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
з участю прокурора   ОСОБА_9 ,
обвинуваченого    ОСОБА_7 ,
захисника      ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи засудженим 29.11.2022 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, відносно якого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12019090230000036 від 04.04.2019 за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310, ч.1 ст.315, ч.2 ст.317 КК України, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та під час іспитового строку підозрюється у вчиненні нового злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів при наступних обставинах: 
так, наприкінці червня 2024 року ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи те, що він 29.11.2022 засуджений Снятинським районним судом Івано-Франківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, у зв`язку з чим перебуває на обліку в Коломийському районному секторі №2 Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, а також, знаючи те, що відносно нього Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12019090230000036 від 04.04.2019 за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310, ч.1 ст.315, ч.2 ст.317 КК України, без належного на те дозволу, всупереч вимогам ст.15 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», на присадибній ділянці, яка перебуває в його користуванні, розташованій за його місцем проживання по АДРЕСА_1 , незаконно посіяв насіння коноплі.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 впродовж червня – вересня 2024 року після проростання рослин коноплі, здійснював їх незаконне вирощування, а саме проводив рихлення ґрунту, прополювання та прорідження з метою доведення даних рослин до стадії дозрівання.
В ході проведення огляду місця події 11.09.2024 у період з 09:51 год. по 10:28 год., на який ОСОБА_7 дав добровільну згоду, на присадибній ділянці, яка перебуває у його користуванні, розташованій за його місцем проживання по АДРЕСА_1 поліцейськими відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного ВП ГУНП у Івано-Франківській області виявлено та вилучено 19 (дев`ятнадцять) рослин коноплі, які згідно висновків експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів і прекурсорів від 18.09.2024 та від 26.09.2024 є нарковмісними рослинами роду коноплі (Cannabis).
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному посіві та вирощуванні рослин конопель, ним як особою, яка була засуджена за цією статтею та яка раніше вчинила один зі злочинів, передбачених статтями 307, 309, 311, 317 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, та направити його на лікування, оскільки він раніше лікувався в спеціальних закладах та психологічних центрах. 

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2022 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_7 , з часу його фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Також просить виключити абзац 3 та 4 резолютивної частина вироку Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України.
Вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. 
Стверджує, що суд безпідставно зарахував у строк відбування покарання термін попереднього ув?язнення ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, яке на даний час не розглянуто. 
Так, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув?язнення згідно ухвали колегії суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року та ухвали колегії суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року, з розрахунку день попереднього ув?язнення за день позбавлення волі. 
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув?язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув?язнення» Попереднє ув?язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Зазначає, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України щодо обвинуваченого не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Незважаючи на вищевикладене, суд безпідставно зарахував в термін відбування покарання - термін попереднього ув?язнення ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, яке на даний час не розглянуто (справа № 351/1204/19).
Таке застосування закону суперечить змісту ст. 72 КК України, і може бути здійснене в разі засудження ОСОБА_7 у іншому кримінальному провадженні №351/1204/19.
Термін попереднього ув?язнення не може бути зарахований у строк відбування покарання за цим вироком.
Підсумовує, що неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягнуло призначення покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м?якості.

Під час апеляційного розгляду: 
- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;
- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 . 

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, з таких підстав.
За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання лише в межах того кримінального провадження, в якому особа перебувала під вартою як підозрюваний, обвинувачений або засуджений.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався, а тому підстав для зарахування йому строку попереднього ув`язнення відповідно до положень ст. 72 КК України не було.
Так, суд першої інстанції на підставі ст. 72 КК України зарахував обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, який застосовувався до нього в іншому кримінальному провадженні, судовий розгляд якого на час ухвалення оскаржуваного вироку не був завершений та остаточне рішення у ньому не набрало законної сили.
Разом із тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання лише у тому кримінальному провадженні, в межах якого воно застосовувалося як запобіжний захід, або за наявності передбачених законом підстав для такого зарахування. Норми кримінального закону не передбачають можливості зарахування строку попереднього ув`язнення, відбутого особою в межах іншого кримінального провадження, у якому остаточне рішення не ухвалено або не набрало законної сили.
Колегія суддів вважає, що здійснивши таке зарахування, суд першої інстанції фактично поширив дію положень ст. 72 КК України на правовідносини, які не охоплюються її змістом, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Разом з тим суд першої інстанції, призначаючи покарання, зарахував ОСОБА_7 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення згідно з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року та ухвалою цього ж суду від 04 вересня 2025 року.
Однак зазначене попереднє ув`язнення застосовувалося до обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні №351/1204/19, яке на час ухвалення оскаржуваного вироку не було завершене остаточним судовим рішенням та не стосувалося кримінального провадження, що є предметом апеляційного перегляду.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 72 КК України та зарахував обвинуваченому строк попереднього ув`язнення, який не пов`язаний із даним кримінальним провадженням, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, яким виключити посилання на застосування положень ст. 72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення за іншим кримінальним провадженням.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку та направлення його на лікування,не є слушними.
Сам по собі факт проходження особою лікування у спеціалізованих медичних чи психологічних закладах не є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання, а також не свідчить про наявність обставин, які виключають кримінальну відповідальність.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що на момент вчинення кримінального правопорушення або під час судового розгляду ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання, яке позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії чи керувати ними, або потребував застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає, а тому її слід залишити без задоволення.
З урахуванням цього, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в розумінні ч. 1 ст. 413 КПК України.
Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст. 72 КК України, ст. ст. 374, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу начальника Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_8 – задовольнити.
Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Постановити щодо  ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2022 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_7 , з дня звернення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, засудженим з дня вручення йому копії вироку.

Судді ОСОБА_3 

ОСОБА_4 

ОСОБА_5