РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	справа № 580/1417/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до Служби безпеки України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (далі - позивач) подав позов до Служби безпеки України (далі - СБ України, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Служби безпеки України № 5/3/2-3276 від 22.02.2024 про заборону в`їзду в Україну стосовно громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач не погоджується із постановою СБ України № 5/3/2-3276 від 22.02.2024 про заборону в`їзду в Україну, вважає її помилковою та протиправною, такою, яку було прийнято без всебічної оцінки, без достатніх та допустимих доказів, у порушення принципу презумпції невинуватості відповідно до статті 62 Конституції України, чим було порушено права позивача на свободу пересування, приватне та сімейне життя, зокрема, возз`єднання із членами його сім`ї в Україні, з його малолітніми дітьми, які є громадянами України, дружиною та іншими дітьми, які постійно проживають в Україні на підставі посвідок на постійне проживання, а також чим було завдано шкоди його діловій та громадсько-релігійній репутації.
Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення учасників справи. 
05.03.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що департамент захисту національної державності СБУ, у встановленому законом порядку, отримав дані, що дії ОСОБА_1 суперечать інтересам забезпечення безпеки України, про що більш детально зазначено у довідці щодо підстав для заборони в`їзду в Україну позивачу, у зв`язку із чим дії позивача були кваліфіковані СБУ, як дії іноземця, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, а отже, відповідно до ст.13 Закону такі діяння слугували підставою для прийняття СБУ рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України. Зазначила, що відсутність судових рішень про притягнення позивача до кримінальної, адміністративної відповідальності, а також те, що він є, або не є учасником кримінального провадження, жодним чином не впливає на прийняття рішення про заборону в`їзду іноземцю, оскільки ст.13 Закону такої умови не містить. Вказала, що наявність у позивача родинних зав`язків не є вирішальним або значущим фактом при прийнятті рішення про заборону в`їзду в Україну, якщо мова йде про національну безпеку України.
На підставі службової записки судді Гаврилюка В.О. видане розпорядження Черкаського окружного адміністративного суду від 15.05.2026 № 117 про здійснення повторного автоматизованого розподілу адміністративної справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2026 визначено головуючого суддю Петра Паламаря.
Ухвалою суду від 20.05.2026 прийнято справу до провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.
Суд встановив, що УДМС України в Київській області видало громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_5 дозвіл на імміграцію в Україну від 11.12.2014 № 230/2014 у зв`язку із чим йому 17.12.2014 видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .
Служба безпеки України постановою № 5/3/2-3276 від 22.02.2024 про заборону в`їзду в Україну, заборонила громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзд в Україну строком на три роки у зв`язку із ймовірністю, у разі в`їзду в Україну, проведення ним діяльності, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В обґрунтування зазначено, що отримані в установленому законом порядку відомості свідчать про те, що ОСОБА_1 здійснює активну діяльність на шкоду державній безпеці України, яка пов`язана з поширенням інформації антиукраїнського характеру із дискредитацією нашої держави на міжнародній арені, в тому числі, причетності ОСОБА_1 до деструктивного впливу на організацію щорічного паломництва хасидів до м. Умань.
Рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. 
Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
Відповідно до ст.ст. 1, 24 Закону України "Про Службу безпеки України" СБУ є державним правоохоронним органом спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, і зобов`язана здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань. 
Положеннями ч.1 ст. 5, п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" передбачено, що СБУ є спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці. 
Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" унормовано питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України. 
Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (у редакції чинній станом на час прийняття спірної постанови) передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю. 
Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну (ч. 3 ст. 13 Закону). 
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII) Служба безпеки України - це державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. 
На Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. 
До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (стаття 2 Закону № 2229-XII).
Приписами ч. 1 ст. 5 та пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» від 26 грудня 2002 року № 374-IV обумовлено, що Служба безпеки України є спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань, зокрема, щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.
Згідно з п. 13 ст. 24 Закону № 2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Порядок прийняття Службою безпеки України (далі - СБУ) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначає Інструкція про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом СБУ від 29.01.2021 № 31, відповідно до п.п.2-3,5 якої, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.
У порядку, передбаченому цією Інструкцією, рішення про заборону в`їзду приймається також:
за інформацією, отриманою від органу безпеки іноземної держави, з урахуванням відповідних міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України;
за поданням Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС) відповідно до резолюцій Ради Безпеки ООН, в яких передбачено застосування персональних санкцій.
Не приймається рішення про заборону в`їзду стосовно іноземця, що має статус біженця в Україні, або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.
У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління СБУ (далі - ЦУ СБУ), регіональним органом СБУ (далі - уповноважений підрозділ СБУ) готується довідка.
У довідці зазначаються: дані про іноземця, якому передбачається заборонити в`їзд в Україну: прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) іноземця в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для громадян інших країн та осіб без громадянства - латиницею), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу іноземця (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний номер телефону; відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ, МВС та банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол; наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні; строк заборони в`їзду в Україну іноземцю (три роки).
Під час дії в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану у довідці не зазначаються відомості, визначені абзацами шостим - восьмим цього пункту, окрім відомостей про результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ.
На підставі відомостей, викладених у довідці, в уповноваженому підрозділі СБУ готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток 1).
У постанові про заборону в`їзду в Україну не допускається викладення інформації з обмеженим доступом.
Вирішуючи цей спір по суті, суд зазначає таке.
Суд встановив, що під час вирішення питання про прийняття спірного рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну, уповноважені особи відповідача, на виконання вимог п.3 Інструкції № 31, склали довідку про наявність підстав для прийняття рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну, якій присвоєний гриф «таємно».
Департамент захисту національної державності СБУ у листі від 26.02.2026 № 5/3/2-2292дск зазначив підстави для заборони в`їзду в Україну ОСОБА_1 , які зазначені у довідці (у обсязі що не потребує доступу), до яких додав Акти огляду Інтернет-ресурсу від 06.02.2024. 
Відповідно до зазначеного Акту (а.с.26) «24 лютого 2023 року на «YоuТubе-каналі» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) розміщено відео-матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» стосовно ізраїльського рабина та релігійного діяча, громадянина Держави Ізраїль - ОСОБА_1 (ОСОБА_1) за посиланнями (ІНФОРМАЦІЯ_8) з наступним змістом (мовою оригіналу та перекладено з івриту на українську мову). У вказаному сюжеті йдеться про деструктивну діяльність та причетність до незаконного переправлення осіб призовного віку за кордон з боку громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 (самоназваний « Головний рабин Збройних сил України »). Зокрема, у вказаному відеосюжеті міститься уривок з випуску новин ізраїльського телеканалу « 12», в якому ОСОБА_1 у ході прямого включення з українсько-молдовського кордону розповідає про те, що «займається вивезенням у Молдову українських євреїв віком від 20 до 60 років, яких не випускають за кордон». Зі слів ОСОБА_1 , він «налагодив контакт з контрабандистами, які за грошові кошти негласно вивозять євреїв з України в Молдову». Також останній зауважив, що «таким чином вивіз більше 50 осіб». Враховуючи вищевикладене, діяльність ОСОБА_1 створює передумови до нанесення шкоди державній безпеці України, яка пов`язана з поширенням недостовірної інформації, вчинення деструктивного впливу шляхом самопіару та можливого збору коштів на гуманітарну допомогу від імені Збройних сил України, в тому числі використання неіснуючого статусу «Головного рабина ЗСУ» під час організації щорічного паломництва хасидів до м. Умань та можливу причетність останнього до незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб закордон.».
Відповідно до Акту огляду Інтернет-ресурсу від 06.02.2024 (а.с.28) « 06 березня 2023 року на новинному сайті інформаційного агентства «UkrInform» (https://www.ukrinform.uа) розміщено інформаційні матеріали під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » стосовно ізраїльського рабина та релігійного діяча, громадянина Держави Ізраїль - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за посиланнями (ІНФОРМАЦІЯ_9) з наступним текстом (мовою оригіналу). «У ЗСУ не існує посади головного рабина - Служба військового капеланства. У Генеральному штабі ЗСУ спростували інформацію про призначення ОСОБА_1 головним армійським рабином, оскільки такої посади не існує. Про це заявив начальник Служби військового капеланства ЗСУ полковник ОСОБА_12 відповідь на запит Укрінформу. «У Службі військового капеланства Збройних сил України Апарату Головнокомандувача ЗСУ розглянуто ваш інформаційний запит щодо громадянина ОСОБА_1 . За результатами розгляду повідомляємо: в організаційно-штатній структурі Служби військового капеланства ЗСУ посада головного армійського рабина відсутня», - йдеться у відповіді. Щодо волонтерської діяльності Коєна та збору ним коштів на потреби ЗСУ у Службі військового капеланства зазначили, що не володіють такою інформацією. Водночас там нагадали, що питання призначення на посади від релігійних організацій регулюються Законом «Про службу військового капеланства». «Призначення священнослужителів-кандидатів від релігійних організацій на штатні посади військових капеланів у ЗСУ здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про службу військового капеланства» від 31.11.2021 №1915-IX (із змінами) та підзаконних нормативно-правових актів», - зазначили у службі. У липні 2022 року у ЗМІ з`явились повідомлення про те, що Збройні сили України нібито офіційно запровадили посаду головного армійського рабина.» Враховуючи вищевикладене, діяльність Г.Коена створює передумови до нанесення шкоди державній безпеці України, яка пов`язана з поширенням недостовірної інформації, вчинення деструктивного впливу шляхом самопіару та можливого збору коштів на гуманітарну допомогу від імені Збройних сил України, в тому числі використання неіснуючого статусу «Головного рабина ЗСУ» під час організації щорічного паломництва хасидів до м. Умань».
Аналіз зазначених відповідачем відомостей вказує на існування обставин, наявність яких є необхідною передумовою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, а також обґрунтування того, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України.
Суд зазначає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв у межах наданих йому законодавством повноважень.
Позивач, посилаючись на те, що довідка, яка передувала прийняттю постанови про заборону йому в`їзду на територію України, порушує принцип презумпції невинуватості, у зв`язку з відсутністю стосовно нього даних в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, внесених компетентними органами, невірно трактує пункт 3 Інструкції № 31. Рішення про заборону в`їзду на територію України, прийняте Службою безпеки України у рамках здійснення завдань, покладених на неї законодавством України, має превентивний (попереджувальний) характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати здійснення особою порушення законодавства та наявність кримінальних проваджень.
Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.
Щодо відсутності порушення позивачем статей Кримінального кодексу України з огляду на відсутність кримінального провадження стосовно позивача, суд зазначає, що метою контррозвідувальної діяльності є, перш за все, попередження вчинення злочину, тоді як завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння (вже вчинені чи вчинення яких триває), відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України. Наявність даних в Єдиному реєстрі досудових розслідувань є наслідком саме оперативно-розшукової діяльності, контррозвідувальні ж заходи здійснюються Службою безпеки України до вчинення протиправних дій, з метою їхнього недопущення.
Відтак, дії відповідача зумовлені метою контррозвідувальної діяльності та не порушують приписи ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості відносно позивача.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду висловлені у постанові 27 травня 2021 року у справі № 826/9102/18.
Суд відхиляє покликання позивача про наявність родинних зав`язків на території України у контексті порушення права на повагу до сімейного життя, оскільки у спірних правовідносинах не може бути надано перевагу приватним інтересам особи на шкоду інтересам забезпечення національної безпеки України.
Покликання позивача на те, що він не є громадянином рф, а оскаржувана постанова не містить будь-якої інформації про загрози, обумовлені повномасштабним вторгненням рф до України, суд також відхиляє, як необґрунтовані, оскільки загрозу інтересам забезпечення національної безпеки України можуть нести громадяни будь-якої держави. У спірних правовідносинах визначальним є характер дій, які особа вчинила (потенційно може вчинити з огляду на минулі дії), що можуть свідчити про шкоду інтересам забезпечення національної безпеки України.
Підсумовуючи викладене, суд не встановив у спірному рішенні відповідача ознак протиправності, що викликали б необхідність його скасування.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду. 

Суддя 	Петро ПАЛАМАР