КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року Київ № 260/2289/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським га їх сім`ям під час дії воєнного стану" за вересень 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100 000,00 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за вересень 2022 рок.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 адміністративну справу № 260/2289/24 вирішено передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду у справі № 260/2289/24 - без змін.
Супровідним листом Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025 № 260/2289/24/01-17/4128/25 адміністративну справу № 260/2289/24 передано до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 260/2289/24 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2026 року клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із цим адміністративним позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від17 липня 2026 року поновлено військовій частині НОМЕР_1 строк для подачі відзиву в адміністративній справі № 260/2289/24.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня.2026 року замінено відповідача у справі № 160/2289/24 - військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на правонаступника - військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його протиправно було позбавлено винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським га їх сім`ям під час дії воєнного стану" за вересень 2022 року. Також зазначає, що відповідачі застосували до позивача подвійне стягнення сум та двічі притягнули до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення.
Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в період з 01.03.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що знаходиться у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 . В період проходження військової служби ОСОБА_1 було скоєно адміністративне правопорушення, а саме 20.08.2022 о 22.30 він в умовах особливого періоду (військового стану) перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані. Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двісті п`ятнадцять неоподатковуваних мінімумів громадян. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.08.2022 № 145 на військовослужбовця техніка мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 штаб сержанта ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. На виконання вимог рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 № 248/1217 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01.09.2022 № 81 було прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за відповідний місяць, з причини: перебував у стані алкогольного сп`яніння, військово-адміністративне правопорушення, передбачене відповідно до п.10 телеграми Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022. 
Тобто за вчинення правопорушення у вигляді вживання алкогольних напоїв на території військової частини позивача притягнуто до юридичної відповідальності різних видів (дисциплінарної та адміністративної), що цілком відповідає ст. 61 Конституції України.
Також позивач, помилково вважає, що невиплата йому додаткової винагороди та щомісячної премії є дисциплінарними стягненнями, оскільки такий вид стягнень не передбачений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. 
Не включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди та невиплата премії за вересень 2022 року є виконанням військовою частиною НОМЕР_2 імперативних норм, які містяться у підпункті 9.8 пункту 9 Окремого доручення МОУ від 23.06.2022 та у п.5 розділу XVI "Преміювання" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, що повністю узгоджується зі статтею 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зважаючи на наведене вище, відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення (нарахування та виплату) з військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Третьою особою було надано суду пояснення щодо позову, в яких просить суд у задоволенні позову відмовити, зазначає що в даному випадку позивач був притягнутий до двох різних видів юридичної відповідальності (дисциплінарної та адміністративної) з огляду на що відповідачі діяли правомірно.
Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено про необґрунтованість відзиву відповідача, врахування висновків Верховного Суду у справі № 560/7178/22 від 20.03.2024 при розгляді даної справи та задоволення позову.
Також представником позивача надано відповідь на пояснення третьої особи, зазначає про їх необґрунтованість та просить врахувати висновки Верховного Суду у справі № 560/7178/22 від 20.03.2024 при розгляді даної справи та задоволення позову
Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, письмові пояснення, відповідь на пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
28.08.2014 на підставі Указу Президента України № 607 від 21.07.2014 "Про часткову мобілізацію" позивач призваний у Збройні Сили України до в/ч НОМЕР_5 , що підтверджується копію військового квитка серії НОМЕР_6 .
У період з 01.03.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 34 від 01.03.2022.
У період 26.06.2022 по 22.08.2022 та з 27.08.2022 по 10.12.2022 позивач брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області Краматорському районі, с. Ярова, Слов`янському районі, с. Пришиб; Бахмутському районі, с. Григорівка, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з агресією російської федерації протиУкраїни від 06.02.2023 № 1748/4455 складеної за підписом командира військової частини НОМЕР_2 підполковником НОМЕР_2 ОСОБА_2 та не заперечується сторонами.
20.08.2022 о 22 годині 30 хвилини ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, дана подія відбулась в АДРЕСА_3 , прикомандированого до НОМЕР_7 бригади, а саме він в умовах особливого періоду (військового стану) перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані.
Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 жовтня 2022 року у справі № 202/5913/22 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двісті п`ятнадцять неоподатковуваних мінімумів громадян, що складає 3 655,00 грн. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.08.2022 № 145 на військовослужбовця техніка мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 штаб сержанта ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01.09.2022 № 81 було прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за відповідний місяць, з причини: перебував у стані алкогольного сп`яніння, військово-адміністративне правопорушення, передбачене відповідно до п.10 телеграми Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022.
Відповідно до п.5 розділу XVI "преміювання" наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01.09.2022 № 83 ОСОБА_1 був позбавлений нарахування та виплати щомісячної премії 
Не погоджуючись з невиплатою додаткової винагороди за вересень 2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Спірним питанням у даній справі є невиплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за вересень 2022. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частиною першою, третьою, четвертою статті 2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку військовослужбовців. пропозиції щодо грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до частини третьої статі 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання цих указів Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова 168) якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців Збройних Сил України додаткової винагороди. 
Відповідно до п. 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Згідно з статтею 8 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (зі змінами), порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260), яким встановлено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам. 
Наказом Міністерства оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
23.06.2022 Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, яке Окремим дорученням № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі – Окреме доручення МОУ від 23.06.2022) доведено до відома кожної окремої військової частини. 
Згідно з підпунктом 9.8 пункту 9 Окремого доручення МОУ від 23.06.2022, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) – за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).
Як випливає з постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.10.2022 в справі № 202/5913/22, 20.08.2022 о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду (військового стану) перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим вчини адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді та підтверджується: висновком щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями та іншими матеріалами справи. Зважаючи на наведене, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо складає 3 655 грн 00 коп.
Ураховуючи, що факт вживання позивачем алкогольних напоїв на території військової частини встановлений та доведений Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.10.2022 № в справі № 202/5913/22, дії військової частини НОМЕР_2 щодо не включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди за вересень 2022 року, наслідком чого, відповідно, є невиплата йому додаткової винагороди за цей місяць, вчинені законно, в межах компетенції та у спосіб, передбачені чинними нормативно-правовими актами. 
Крім того, відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 
Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. 
За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно з статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). Заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб (ст. 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України). 
Як встановив суд, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.08.2022 № 145 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення "догана" за порушення вимог статей 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.10.2022 в справі № 202/5913/22 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Тобто за вчинення правопорушення у вигляді вживання алкогольних напоїв на території військової частини позивача притягнуто до юридичної відповідальності різних видів (дисциплінарної та адміністративної), що цілком відповідає статті 61 Конституції України. 
В контексті доводів про те, що позивача двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення, суд зазначає, що в силу Дисциплінарного статуту за порушення військової дисципліни військовослужбовці несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законодавець відрізняє окремі види юридичної відповідальності військовослужбовців за вчинення протиправних діянь, зокрема у розрізі кримінально-правового та дисциплінарного-правового аспектів. При цьому адміністративна відповідальність настає у випадках вчинення ними адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП. Натомість підстави та порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до них заохочень визначаються Статутом, що затверджується законом.
Таким чином, дисциплінарна та адміністративна відповідальність військовослужбовців є окремими видами юридичної відповідальності. Порядок та підстави притягнення їх до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.
Крім того, суд зазначає, що позивач помилково вважає обов`язковим проведення службового розслідування з метою уточнення причин та обставин вчинення ним правопорушення, оскільки ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 № 608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Отже, повноваження командира на призначення або не призначення службового розслідування перед накладанням дисциплінарного стягнення є дискреційними, тобто які обираються з кількох варіантів передбачених рішень та реалізуються ним на власний розсуд в залежності від конкретних обставин. 
Також суд зазначає, що невиплата позивачу додаткової винагороди за вересень 2022 року не є дисциплінарними стягненнями, оскільки такий вид стягнень не передбачений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Не включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди та невиплата премії за вересень 2022 року є виконанням військовою частиною НОМЕР_2 імперативних норм, які містяться у підпункті 9.8 пункту 9 Окремого доручення МОУ від 23.06.2022 та у п.5 розділу XVI "Преміювання" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, що повністю узгоджується зі статтею 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Також судом не береться до уваги посилання позивача на правові висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560//7178/22, оскільки в цьому випадку позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, пов`язане із проходженням військової служби, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а у справі № 560/7178/22 позивачем було вчинено правопорушення не пов`язане з проходженням військової служби, передбачене 173-2 КУпАП.
Як зазначив Верховний суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560//7178/22:
"42.На підставі системного аналізу норм Закону № 2011-ХІI, Постанови № 168, Порядку № 260 та рішення Міністра оборони України № 248/1298 Верховний Суд дійшов висновку, що військовослужбовцю може бути не виплачено додаткову винагороду у разі вчинення ним адміністративного правопорушення пов`язаного із проходженням військової служби, а не за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 173-2 КУпАП.
43. Враховуючи те, що позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП (домашнє насильство), тобто на загальних підставах, а не за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у цьому випадку його не може бути позбавлено права на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168.".
Крім того, суд зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01.09.2022 № 81, яким було прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за відповідний місяць, не є предметом цього позову і доказів скасування вказаного наказу позивачем не надано суду.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи, суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.
Отже, позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Інша частина доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.