МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 р.  	№ 400/3880/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,  	
до відповідача	ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 	

треті особи	ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ,  	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), за участю третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд:
– визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону;
– зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що має право на звільнення з військової служби на підставі с підпункту “ г” пункту 2 частини 4, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи і за висновком експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребує постійного стороннього догляду та висновку ЛКК. Однак, відповідач розглядаючи його рапорт протиправно відмовив у звільненні з підстави наявності інших членів сім`ї, а саме ОСОБА_2 .
Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 16.04.2026 року. 
Ухвалою від 07.05.2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що оскільки обов`язкова умова щодо «відсутності інших осіб» не була доведена позивачем належними та допустимими доказами на момент подання рапорту, у відповідача були відсутні законні підстави для задоволення вимоги про звільнення, а оскаржуване рішення про відмову є повністю правомірним та таким, що прийняте у межах чинного законодавства. 
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд
ВСТАНОВИВ:
Позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 і не бажаючи продовжувати її подальше проходження, 27.03.2026 року подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".
Рапорт мотивовано тим, що батько позивача, ОСОБА_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи, який за висновком експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду, а інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення, які в змозі надавати такий догляд, окрім позивача, не має.
За результатом розгляду вищевказаного рапорту відповідачем 03.04.2026 року прийнято рішення про відмову у його задоволенні. Відмову у задоволенні рапорту відповідач мотивував тим, що окрім позивача є інший член сім`ї першого споріднення – ОСОБА_4 .
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу).
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, підпунктом “ г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»", на яку посилається позивач в якості правової підстави для звільнення з військової служби у запас, передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби.
Зокрема, п. ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час розгляду рапорту позивача передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин -необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність слідуючих обставин:
- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, а також вказує на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть надати такий догляд.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_3 (батько позивача) є особою з інвалідністю ІІ групи, встановлення інвалідності безстроково, потребує постійного сторонньому догляді.
Також, згідно висновку ЛКК від 27.10.2025 року № 296 ОСОБА_3 (батько позивача) потребує постійного сторонньому догляді.
Таким чином, з наданого позивачем витягу з рішення та висновку ЛКК вбачається, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду.
Щодо посилання відповідача, як на підставу для відмови у звільненні позивача з військової служби, на наявність іншого члену сім`ї першого споріднення – ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
З наданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , однак вона через об`єктивні обставин не може здійснювати фактичний догляд за ним, оскільки вона вже доглядає за іншими особами і проживає за іншою адресою. Зазначене підтверджується рішенням про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які здійснюють соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. 
Також, судне можливість здійснення догляду за ОСОБА_3 , окрім позивача підтверджується актом перевірки сімейного стану військовослужбовця, що є належним доказом відсутності інших членів сім`ї.
Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2025 р. у справі № 380/16966/24 виснував: “Таким чином “відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи” означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж “юридичної наявності” інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2122-IX.
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 і п. 3 ч.2 ст. 2 КАС України. І належним способом захисту порушеного права позивача є обраний ним спосіб, а саме шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт від 27.03.2026 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір в розмірі 1331,20 грн. Тому, з урахуванням задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
2. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) у задоволенні рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.03.2026 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )судовий збір в розмірі 1331,20 гривень (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар