Номер провадження 2/754/1481/26
Справа №754/18659/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

31 липня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленко І. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, ціна позову 24 540,5 грн та ухвалив таке рішення: 
Стислий виклад позицій сторін
Позивач, ТОВ "ФК" "ГЕЛЕКСІ", просить Суд стягнути з Відповідача заборгованість, що виникла в результаті невиконання умов договору позики № 128699 від 18.12.2019, у розмірі 25249,5 грн, яка складається з 5 000,00 грн заборгованості за тілом позики, 20 249,5 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Також Позивач просить покласти на Відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 5 000,00 грн
25.11.2025 адвокат Демченко М.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами підсистеми "Електронний суд" надіслала до Суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Представниця Відповідача стверджує, що Позивачем не доведено факту укладення договору позики в електронній формі з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію", не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів, розрахунок заборгованості не є первинним документом, проценти та комісія нараховані за межами строку кредитування.
Представниця Відповідача заявила про зменшення витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн, оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи.
Представниця Відповідача заявила, що Позивач несе витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, докази понесення витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення.
26.11.2025 представник Позивача засобами підсистеми "Електронний суд" надіслав до Суду відповідь на відзив, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Представник Позивача вказує, що укладення договору позики здійснювалося шляхом послідовного вчинення Відповідачем визначених дій в інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача, а саме: підтвердження ознайомлення з умовами договору та Правилами надання позики, підтвердження банківської картки, підтвердження заявки та введення одноразового ідентифікатора, надісланого на вказаний Відповідачем номер телефону. Зазначає, що без вчинення цих дій укладення договору було б неможливим. 
Представник Позивача вказує, що грошові кошти були перераховані на картковий рахунок Відповідача через платіжного оператора, що підтверджується довідкою платіжної системи, яка є належним та допустимим доказом здійснення переказу.
Представник Позивача зазначає, що умови договору чітко розмежовують проценти за користування позикою, комісійну винагороду та підвищену комісійну винагороду. При цьому підвищена комісія нарахована не як плата за користування кредитом після закінчення строку кредитування, а як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до умов договору та статті 625 ЦК України.
01.12.2025 адвокат Демченко М.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами підсистеми "Електронний суд" надіслала до Суду заперечення на відповідь на відзив, вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИх ПРАВОВІДНОСИН, ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до статтей 1046 та 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
18.12.2019 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики № 128699. Для підписання договору позичальник виконав дії в інформаційній системі, зокрема натиснув кнопку "Підтвердити заявку" та ввів "код-підпис у відповідне вікно на сторінці сервісу", що за правовими наслідками є підписанням договору з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором "g3g53x11", який він отримав у SMS-повідомленні. 
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у по справі № 127/33824/19 зробив правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Отже, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договір позики між Позивачем та Відповідачем не був би укладений.
Договір позики містить дані Відповідача, а саме: ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), РНОКПП ( НОМЕР_1 ), РНОКПП ( НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_1 ).
Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували незаконне використання його персональних даних.
Тому Суд відхиляє доводи щодо неукладеності договору позики.
Згідно з пунктами 1.1.1, 1.2 Договору сума позики складає 5 000,00 грн. Позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1.1.1 Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника).
У справах про стягнення заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17, від 20 листопада 2024 року у справі № 243/7840/15, від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 (провадження № 61-8803св22)). 
У цій справі, що розглядається, Позивач виконав взяті на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі, надавши Відповідачу позику у розмірі 5 000,00 грн. Перерахування кредитних коштів на картковий рахунок (за маскованим номером  НОМЕР_3 ), що був вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, було здійснено через платіжного оператора ТОВ "ЕЛАЄНС", що підтверджується Довідкою про перерахування суми позики від 01.09.2025 № 128699 (№ транзакції 1169371952). 
Оцінюючи цей доказ, Суд враховує, що згідно з нормами частини четвертої статті 31 Закону України "Про платіжні послуги" після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію:
1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості);
2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції;
3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо);
4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти);
5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення).
Також у статті 46 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: 1) реєстраційного номера облікової картки платника податків - фізичної особи, або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або 2) унікального ідентифікатора отримувача.
Надавач платіжних послуг приймає рішення щодо перевірки в платіжній інструкції інформації, зазначеної в пунктах 1 або 2 цієї частини, самостійно, а якщо він є учасником платіжної системи - згідно з правилами платіжної системи.
Надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг.
У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право:
1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення;
2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Тобто, зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів Відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Отже, довідка, видана фінансовою компанією (суб`єктом господарювання у сфері надання платіжних послуг), яка має відповідну ліцензію, є належним доказом. Вона містить інформацію про здійснення платежу в рамках договірних відносин між Позивачем і Відповідачем, що безпосередньо свідчить про проведення фінансової операції та повністю відповідає вимогам законодавства щодо належності, допустимості та достовірності доказів.
Така довідка у сукупності з електронним договором є належним первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки вона містить відомості про здійснену господарську операцію. 
Тому Суд відхиляє доводи Відповідача щодо відсутності доказів перерахування коштів.
Щодо доводів Відповідачки про те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, Суд зазначає, що розрахунок заборгованості оцінюється у сукупності з іншими доказами (кредитним договором, доказами перерахування коштів). Оскільки факт надання кредиту підтверджений, а доказів погашення заборгованості Відповідачем не надано, Суд бере до уваги розрахунок Позивача.
Відповідач порушив умови договору та не повернув позику у встановлений строк, тому Суд визнає обгрунтованими вимоги Позивача в частині стягнення 5 000,00 грн заборгованості за тілом позики.
Щодо нарахування відсотків 
Договір передбачає нарахування процентів за користування позикою за ставкою 0,01% день від поточного залишку позики (п. 1.1.2.1 Договору). 
Відповідно до підпункту 1.1.5 Договору строк повернення позики 16.01.2020.
Позивач просить стягнути 20 249,5 грн заборгованості по процентам та комісією за користування позикою, що нараховані за період з 18.12.2019 по 14.05.2020.
Суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку заборгованості, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначення позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15; постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 (пункт 33), постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 925/872/21 (пункт 76); постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату відсотків до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (пункт 91 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Суд встановив, що строк користування позикою становив 30 днів (з 18.12.2019 по 24.06.2019). 
Суд встановив, що сума відсотків у розмірі 14,50 грн, яка була нарахована Позивачем, охоплює період з 18.12.2019 по 24.06.2019. Цей період повністю відповідає погодженому сторонами строку кредитування. Розрахунок цієї суми підтверджується розрахунком заборгованості та умовами договору та відповідає умовам Договору. Тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.
Аналогічний висновок щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом у межах строку договору викладено у постанові Верховного Суду від 15.07.2026 у справі № 759/8087/24. Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення відсотків за статтею 1048 ЦК України за фактичний час користування коштами до моменту припинення кредитування, у зв`язку з чим розрахунок банку визнано законним. Крім того, Верховний Суд наголосив, що відповідач не надав власного контррозрахунку або інших обґрунтованих заперечень проти розміру нарахованого боргу за процентами, що додатково підтверджує обґрунтованість вимог банку. З огляду на це, нарахована позивачем ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" сума відсотків у розмірі 14,50 грн підлягає стягненню з Відповідача в повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення комісії
Договором передбачена комісія за користування позики в розмірі 1.5% в день від початкового розміру позики (1.1.2.2 Договору).
Відповідно до пункту 5.3 Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).зазначила, що "комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що "якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
У кредитному договорі, який укладений між сторонами, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування".
Отже, ураховуючи що банк (первісний кредиор) не зазначив та Позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення пункту 1.5.3 (щодо встановлення комісії), а також пункту 2.2 (в частині нарахування комісії), пункту 2.3 (в частині обов`язку сплати комісії у складі щомісячного платежу) та пункту 2.4 (щодо порядку погашення комісії) стосовно обовязку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини пятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21).
У постанові Верховного Суду від 15.07.2026 у справі № 759/8087/24 також зазначено, що за умов відсутності в оспорюваних кредитних договорах конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, за які встановлено щомісячну комісію, та у разі ненадання доказів їх реального погодження та надання, положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку комісію є нікчемними в силу закону на підставі статей 11, 12 Закону України "Про споживче кредитування". Вказані висновки повністю спростовують доводи Позивача про правомірність нарахування щоденної комісії за Договором позики № 80199 від 03.06.2019. 
Суд відхиляє доводи представника Позивача про те, що передбачена пунктом 5.3. Договору підвищена комісійна винагорода є мірою відповідальності, встановленою статтею 625 ЦК України.
Пунктом 5.3. Договору передбачено обов`язок зі сплати підвищеної комісійної винагороди у разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас сама по собі комісійна винагорода є платою за надання відповідної послуги, а не видом відповідальності.
З цих підстав у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 20 175,00 грн слід відмовити. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відшкодовуються за рахунок іншої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Суд задовольнив позов частково, що становить 19,85% в ціни позову (5 014,50 / 25 249,50), тому з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача судовий збір у розмірі 480,84 грн (2 422,40 грн х 19,85%).
Позивач просить відшкодувати 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат та повноважень представника Позивач надав Суду такі докази: договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт № 128699 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року на суму 5 000,00 грн. Згідно з цим описом до обсягу наданих послуг увійшли: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формування додатків до позовної заяви.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу адвоката підтверджений документально та визначений на підставі відповідних доказів (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Представниця Відповідача просила зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн, посилаючись на неспівмірність.
З огляду на часткове задоволення позову, витрати на професійну правничу допомогу, обґрунтований розмір яких Суд визначив у сумі 992,99 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5 000,00 х 5 014,50 / 25 249,50).
Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" "ГЕЛЕКСІ" заборгованість за договором позики у розмірі 5 014,50 грн, судовий збір у розмірі 480,84 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 992,99 грн. Загальна сума до стягнення 6 488,33 грн.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Позивач (Стягувач) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК" "ГЕЛЕКСІ" (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Липинського В`ячеслава буд. 10/1; код ЄДРПОУ 41229318).
Боржник (відповідач)  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд підписує повне рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 31.07.2026.

Суддя          Інна КОВАЛЕНКО