Справа № 404/135/25 
Номер провадження 2/404/37/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:
головуючого судді Іванової Н.Ю.
при секретарі Коцюбі Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кропивницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, про визнання права власності на 3/16 частку домоволодіння за набувальною давністю
ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради, про визнання права власності на 3/16 частку домоволодіння за набувальною давністю, просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме 3/16 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , які належали на праві власності померлим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в порядку набувальної давності. 
Мотивувала позов тим, що вона з дня свого народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та по сьогоднішній день проживає за адресою АДРЕСА_1 , тобто з часу народження і по сьогоднішній день вона відкрито, безперервно користується та володіє зазначеним домоволодінням.
Спірний будинок перебував в користуванні її сім`ї, вона проживала разом з батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також із нею в спірному домоволодінні проживали брати ОСОБА_11 та ОСОБА_2 .
Після смерті батьків, вона та її брати успадкували належну батькам частину домоволодіння.
Враховуючи, те що вони в добровільному порядку не мали змоги поділити спадкове майно, тому звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.
04 лютого 2011 року рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається з 27/400 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається з 9/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За ОСОБА_11 право власності на спадкове майно яке складається з 9/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
13 квітня 2016 року між позивачем та ОСОБА_11 укладено договір дарування 9/200 частин будинку по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_11 подарував їй 9/200 части спірного домоволодіння.
Крім того, цього дня зі змісту архівної довідки БТІ від 13 квітня 2016 року стало відомо, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до архівних даних реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом до 01 січня 2013 року зареєстровано за :
1. ОСОБА_8 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп); 
2. ОСОБА_1 - 9/100 ч. (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року / Кіровський районний суд м. Кіровограда;
3. ОСОБА_2 – 271/400 ч. (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року / Кіровський районний суд м. Кіровограда;
4. ОСОБА_11 - 9/200 (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року / Кіровський районний суд м. Кіровограда;
5. ОСОБА_12 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп);
6. ОСОБА_6 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 належить на праві власності: 9/200 частин - ОСОБА_1 ; 1/16 частина - ОСОБА_12 ; 1/16 частина - ОСОБА_8 ; 1/16 частина - ОСОБА_6 ; 9/100 частини - ОСОБА_1 ; 9/200 частин - ОСОБА_11 , які в 2016 році були подаровані позивачу на підставі договору дарування. 271/400 частина - ОСОБА_2 .
Тобто, власниками будинку окрім неї та її брата є ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_12 - після укладення шлюбу « ОСОБА_13 » - померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначені особи з часу її народження в спірному будинку не проживали, не вступили в управління зазначеним майном.
Не зважаючи на те, що будинок документально перебуває у спільній частковій власності, - проте фактично весь будинок перебуває в її володінні та користуванні та володінні і користуванні брата ОСОБА_2 .
У листопаді 2024 року оскільки виникла необхідність в заміні даху з метою отримання консультації, щодо можливості отримання дозволу на перепланування будинку, та консультації щодо необхідних документів для проведення приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вона звернулась до Кіровоградської міської ради. Де дізналась, що для отримання дозволу на перепланування будинку необхідно отримати згоду всіх співвласників домоволодіння на перепланування та приватизацію земельної ділянки.
На даний час, відомо, що ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 - померли. Після їх смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. 
Проте, жоден із ймовірних спадкоємців не скористались правом на прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_6 .
Отже, враховуючи, те що вона добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташованим за адресою АДРЕСА_1 , вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.
Вартість спірного домоволодіння складає 970872 грн., відповідно до звіту про вартість нерухомості складену ТОВ «Експертне бюро» 27 листопада 2024 року.
Вартість спірного майна складає 3/16 частини - 182038,50 грн. (60679,50 грн. (вартість -1/16 частки) х 3 =182038,50 грн. )
Ухвалою судді від 20 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 
Ухвалою судді від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
27 лютого 2025 року від Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради надійшов до суду відзив на позовну заяву. Вказано, що департамент є неналежним відповідачем, так як представницькими органами територіальної громади жителів м. Кропивницького є Кропивницька міська рада, то і належним відповідачем буде саме вона. 
Ухвалою суду від 06 травня 2025 року замінено по цивільній справі неналежного відповідача Департамент містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради на належного відповідача – Кропивницьку міську раду.
Ухвалою суду від 06 травня 2025 року витребувано з Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2: копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року залучено по цивільній справі в якості співвідповідачів ОСОБА_15 та ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2: копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_15 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою суду від 04 лютого 2026 року витребувано з Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1: копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_15 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року залучено по справі правонаступників відповідача ОСОБА_15 – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року закрито підготовче провадження. Цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.
Представник позивача, адвокат Ноженко І.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. 
Представник Кропивницької міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, поклався на розсуд суду та просив прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. 
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3 надав до суду заяву у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до архівних даних реєстрових книг, станом до 01 січня 2013 року зареєстровано за: 1. ОСОБА_8 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп); 2. ОСОБА_1 - 9/100 ч. (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року/ Кіровський районний суд м. Кіровограда; 3. ОСОБА_2 – 271/400 ч. (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року / Кіровський районний суд м. Кіровограда; 4. ОСОБА_11 - 9/200 (приватна спільна часткова), рішення суду від 04 лютого 2011 року / Кіровський районний суд м. Кіровограда; 5. ОСОБА_12 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп); 6. ОСОБА_6 - 1/16 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 15 травня 1970 (Кіровоградський міськкомунгосп).
Вказане підтверджується архівною довідкою Обласного комунального підприємства «Кіровоградське об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 13 квітня 2016 року.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 належить на праві власності: 9/200 частин - ОСОБА_1 ; 1/16 частина - ОСОБА_12 ; 1/16 частина - ОСОБА_8 ; 1/16 частина - ОСОБА_6 ; 9/100 частини - ОСОБА_1 ; 9/200 частин - ОСОБА_11 , які в 2016 році були подаровані позивачу на підставі договору дарування. 271/400 частина - ОСОБА_2 .
Наданими суду доказами підтверджено, що ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
ОСОБА_12 - після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_16 » - померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . 
Таким чином, після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спадкове майно. Спадкоємці не скористались правом на прийняття спадщини, після їх смерті.
Вартість спірного домоволодіння складає 970872 грн., відповідно до звіту про вартість нерухомості складену ТОВ «Експертне бюро» 27 листопада 2024 року.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесено принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладення на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та ризиків настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Спірні правовідносини виникли щодо питань набуття права власності, тому до їх правого регулювання застосуванню підлягають положення Глави 24 «Набуття права власності» Книги третьої «Право власності та інші речові права» Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно постанови №5 від 07.02.2014 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю слідує з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності, як добросовісність заволодіння майном.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Позивач зазначала у своєму позові, що будинок документально перебуває у спільній частковій власності, проте фактично весь будинок перебуває в її володінні та користуванні та володінні і користуванні її брата. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 померли. Після їх смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Жоден із ймовірних спадкоємців не скористались правом на прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_6 .
На думку позивача, вона добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташованим за адресою АДРЕСА_1 , тому вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.
Разом з тим, вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на таке майно, оскільки за набувальною давністю можна набути право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено, а позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником, що відповідає судовій практиці Верховного Суду,
Суд відхиляє доводи позивача про те, що внаслідок фактичного проживання та утримання спірного майна вона набула право власності на нього за правилами набувальної давності, оскільки такі доводи суперечать положенням ЦК України.
Позивач знала, що спірне майно перебуває у спільній частковій власності.
При цьому, навіть при наявності всіх необхідних умов, набувальна давність не може бути застосована, якщо особа володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власник.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини або не прийняття її.
Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Також слід звернути увагу, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент відкриття спадщини, зокрема положеннями ЦК УРСР, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.09.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», та іншими нормативними актами.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що підстав для набуття права власності саме в порядку набувальної давності немає, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, встановивши характер спірних правовідносин, а також враховуючи принцип непорушності права власності, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю.
Таким чином, володіння позивача не відповідає критерію добросовісності, оскільки вона знала про неправомірність набуття права власності на спірний житловий будинок, що виключає можливість застосування статті 344 ЦК України та є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи, що у позові відмовлено у повному обсязі судові витрати, у порядку п. 2, ч. 2, ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним залишити за позивачем.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 4, 10, 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кропивницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, про визнання права власності на 3/16 частку домоволодіння за набувальною давністю, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП не встановлено. 
Відповідач: Кропивницька міська рада, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41, ЄДРПОУ 26241020.
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не встановлено. 
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП не встановлено
Третя особа: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41.
Повний текст судового рішення складено 15.07.2026 року. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Ю. Іванова