П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/19796/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач: Томчук А.В. 
20 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання протиправним та скасування рішення № ЦО-6512 від 24.02.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності терміном на 1 рік з 01.11.2022 по 01.11.2023.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.03.2026 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення № ЦО-6512 від 24.02.2025. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка рішення Хмельницької обласної МСЕК від 09.11.2022 щодо позивача відбувалася без належних правових підстав та з порушеннями Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою КМУ від 15.11.2024 №1338, зокрема, лист ДБР не є процесуальним рішенням у розумінні пункту 51 Порядку, а застосування критеріїв встановлення інвалідності, визначених Постановою КМУ №1338, до оцінки рішення 2022 року суперечить ст. 58 Конституції України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ДУ "УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ України" подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За доводами апеляційної скарги, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду є протиправним та ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. Апелянт вказує, що перевірка обґрунтованості рішення МСЕК проведена на підставі постанови слідчого Головного слідчого управління ДБР від 31.01.2025 у межах кримінального провадження № 62024000000000923 від 21.10.2024, яка є процесуальним актом, обов`язковим до виконання. Посилається на постанову Верховного Суду від 20.02.2026 у справі № 280/4630/25, відповідно до якої, якщо документ правоохоронного органу має характер процесуального акта, прийнятого в межах кримінального провадження, та є обов`язковим до виконання, його отримання створює для відповідача правовий обов`язок реагування у межах компетенції, визначеної пунктом 51 Порядку №1338. Також апелянт зазначає, що встановлення інвалідності "безстроково" не створює абсолютного імунітету від перевірки обґрунтованості такого статусу, а перегляд таких рішень є формою реалізації принципу належного урядування. Крім того, апелянт наголошує, що жодного рішення "заднім числом" не приймалось, а датою скасування попереднього рішення МСЕК є виключно дата прийняття рішення № 6512 від 24.02.2025.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів і мотивів такої скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що йому не встановлювалась друга група інвалідності безстроково, а рішенням Хмельницької обласної МСЕК від 22.11.2022 продовжено другу групу інвалідності (загальне захворювання) строком на 3 роки до 01.12.2025. Позивач наголошує, що оскаржуване рішення прийнято на підставі Постанови КМУ №1338, яка набрала чинності лише з 01.01.2025, а застосування її критеріїв до оцінки рішення 2022 року суперечить ст. 58 Конституції України. Також зазначає, що відповідно до пункту 40 Порядку, у разі прийняття рішення про зміну групи інвалідності датою зміни вважається дата прийняття рішення експертною командою, тоді як фактично групу змінено не з дати прийняття рішення (24.02.2025), а з 2022 року, тобто "заднім числом".
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 119278 від 22.11.2022 ОСОБА_1 повторно визнано особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, та визначено дату чергового переогляду - жовтень 2025 року (строком до 01.12.2025).
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 "Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів", введеним в дію Указом Президента України від 22.10.2024 № 732/2024, вирішено, зокрема, рекомендувати Кабінету Міністрів України забезпечити утворення робочих груп із перевірки рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
На виконання зазначеного рішення РНБО наказом МОЗ України від 26.10.2024 № 1809 на ДУ "УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ України" покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.
З 01.01.2025 набули чинності положення постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року №1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" (далі - Постанова №1338), якою затверджено Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Порядок №1338), критерії встановлення інвалідності та інші документи.
Наказом МОЗ України від 03.12.2024 №2022 на ДУ "УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ України" покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи (далі - ЦОФСО).
До відповідача надійшов лист Державного бюро розслідувань № 3187-25/10-2-02-01-1348/25 від 31.01.2025 у межах кримінального провадження № 62024000000000923 від 21.10.2024, на підставі якого ініційовано перевірку обґрунтованості рішення МСЕК щодо позивача.
24.02.2025 експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи ЦОФСО провела перевірку обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії від 09.11.2022 про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності строком до 01.12.2025. За результатами перевірки експертна команда прийшла до висновку, що у пацієнта мають місце порушення життєдіяльності в помірному ступені, що відповідає ІІІ групі інвалідності, строком на 1 рік з 01.11.2022 по 01.11.2023.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, є Закон України від 21.03.1991 № 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-XII). Згідно з частинами першою - другою статті 6 Закону № 875-XII захист прав, свобод і законних інтересів осіб з інвалідністю забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом. Особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження та/або в судовому порядку.
Законом України від 19.12.2024 № 4170-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" (далі - Закон № 4170-IX) внесено зміни до законів України щодо процедури і повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення особам інвалідності. Пунктом 3 розділу ІІ Закону № 4170-IX встановлено, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ припиняються 31 грудня 2024 року.
Пунктом 2 розділу ІІ Закону № 4170-IX встановлено, що особам, яким встановлено інвалідність органами медико-соціальної експертизи, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України для осіб з інвалідністю, на встановлений строк інвалідності. Рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі таких рішень, є законними і чинними, прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій на весь термін дії довідки до акта огляду МСЕК до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами.
Відповідно до абзацу восьмого пункту 3 Постанови №1338 документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій.
Абзацом шостим пункту 3 Постанови №1338 встановлено, що перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Відповідно до підпункту 2 пункту 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою №1338, Центр оцінювання функціонального стану особи проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями: на виконання ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно зазначеної в ухвалі слідчого судді або рішенні, ухвалі суду особи, за запитом робочої групи із забезпечення моніторингу в сфері оцінювання, утвореної керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), або за результатами моніторингу наявних в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи даних.
Водночас абзацами 1– 4 пункту 51 Порядку №1338 встановлено, що Центр оцінювання функціонального стану особи проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями: на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді; за запитом робочої групи із забезпечення здійснення моніторингу у сфері оцінювання повсякденного функціонування особи, утвореної керівником обласної, Київської міської держадміністрації (військової адміністрації); за результатами моніторингу оцінювання, здійснення якого забезпечується Центром оцінювання функціонального стану особи.
Таким чином, пункт 51 Порядку №1338 передбачає, що підставою для проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК є, зокрема, постанова слідчого, прокурора, ухвала слідчого судді стосовно конкретної особи.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних правових підстав для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо позивача, зазначивши, що лист ДБР не є процесуальним рішенням у розумінні пункту 51 Порядку № 1338. Водночас, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги та відзиву відповідача, поданого до суду першої інстанції, підставою для проведення перевірки була постанова слідчого Головного слідчого управління ДБР від 31.01.2025 про залучення спеціалістів у межах кримінального провадження № 62024000000000923 від 21.10.2024.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2026 у справі № 280/4630/25 сформував висновок про те, що якщо документ правоохоронного органу, на який посилається відповідач, має характер процесуального акта, прийнятого в межах кримінального провадження, та є обов`язковим до виконання, його отримання створює для відповідача правовий обов`язок реагування у межах компетенції, визначеної пунктом 51 Порядку № 1338. Водночас для визнання такого документа належною підставою у розумінні пункту 51 Порядку № 1338 судам необхідно встановити його процесуальну природу та відповідність формі, передбаченій законом. Сам по собі лист правоохоронного органу без з`ясування, чи є він процесуальним рішенням у межах кримінального провадження або належним запитом робочої групи з моніторингу, не може автоматично свідчити про виникнення у відповідача обов`язку проведення перевірки.
Також у зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що впровадження механізмів екстериторіального моніторингу рішень МСЕК в умовах воєнного стану переслідує легітимну мету - захист національної безпеки та забезпечення справедливості у розподілі соціальних ресурсів держави. Встановлення інвалідності "безстроково" не створює "абсолютного імунітету" від перевірки обґрунтованості такого статусу, якщо існують об`єктивні сумніви у законності його отримання. Перегляд таких рішень є формою реалізації принципу належного урядування, де держава на підставі закону виправляє можливі системні помилки задля захисту суспільного інтересу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18 березня 2026 року у справі № 360/660/25 дійшов висновку, що позиція судів, яка ґрунтується на помилковому ототожненні процесу перегляду рішення в порядку здійснення контролю із процедурою встановлення групи інвалідності вперше та процедурою переогляду особи у зв`язку з встановленням групи інвалідності на певний строк, є помилковою (пункт 106). Суди попередніх інстанцій виходили з того, що будь-яке рішення ЦМСЕК МОЗ має супроводжуватися очним оглядом згідно з приписами Інструкції №561. Проте такий підхід нівелює саму суть контрольної функції органу вищого рівня. Якщо рішення МСЕК було прийнято з порушенням закону (наприклад, на підставі недостовірних даних або помилкової інтерпретації медичних показників), воно є дефектним актом. Скасування в такому випадку дефектного акта в порядку контролю за документами справи є правомірним інструментом виправлення помилок нижчестоящої комісії і не потребує обов`язкового переогляду особи шляхом проведення медико-соціальної експертизи (пункт 107). Процедура перевірки обґрунтованості вже прийнятого рішення є самостійним видом управлінської (контрольної) діяльності, яка не є аналогічною процесу медичного огляду, а тому не підпадає під дію процедурних вимог Інструкції №561 (пункт 108). Положення №1317 розрізняє такі поняття як "переогляд" (який передбачає проведення нової медико-соціальної експертизи) та "перевірку обґрунтованості" (яка передбачає медичний та правовий аналіз вже проведеної медико-соціальної експертизи та медичного висновку) (пункт 110).
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.02.2026 у справі № 280/4630/25 та від 18.03.2026 у справі № 360/660/25, зазначає наступне.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для ініціювання перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо позивача була постанова слідчого Головного слідчого управління ДБР від 31.01.2025, прийнята у межах кримінального провадження №62024000000000923 від 21.10.2024, якою в якості спеціалістів для проведення дослідження залучено працівників ДУ "УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ України" та поставлено перелік питань, які підлягають дослідженню, зокрема щодо обґрунтованості прийняття рішення МСЕК про встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 .
Зазначена постанова слідчого є процесуальним актом (рішенням), прийнятим у межах кримінального провадження, та відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №280/4630/25 є обов`язковою до виконання і створює для відповідача правовий обов`язок реагування у межах компетенції, визначеної пунктом 51 Порядку №1338. Отже, відповідач мав належну правову підставу для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо позивача.
Висновок суду першої інстанції про те, що лист ДБР не є процесуальним рішенням і не може бути підставою для перевірки, не враховує того, що фактичною підставою для проведення перевірки була саме постанова слідчого від 31.01.2025, а не лист ДБР як такий. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки процесуальній природі цього документа, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для проведення перевірки.
Щодо доводів суду першої інстанції та позивача у відзиві про порушення ст. 58 Конституції України (зворотна дія в часі нормативно-правових актів) у зв`язку із застосуванням критеріїв встановлення інвалідності, визначених Постановою КМУ № 1338, до оцінки рішення 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено Верховним Судом у постанові від 18.03.2026 у справі № 360/660/25, процедура перевірки обґрунтованості вже прийнятого рішення є самостійним видом управлінської (контрольної) діяльності, яка не є аналогічною процесу встановлення інвалідності вперше або переогляду. Перевірка обґрунтованості рішення МСЕК передбачає медичний та правовий аналіз вже проведеної медико-соціальної експертизи та медичного висновку. Відповідно, ЦОФСО при проведенні перевірки обґрунтованості рішення МСЕК діяв у межах процедури, визначеної чинним на момент проведення перевірки законодавством (Порядок №1338), що не є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, а є застосуванням процесуальних норм, чинних на момент вчинення відповідної дії.
Щодо доводів позивача про те, що рішенням № ЦО-6512 від 24.02.2025 "заднім числом" встановлено ІІІ групу інвалідності строком на 1 рік з 01.11.2022 по 01.11.2023, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 40 Порядку №1338 у разі проведення оцінювання особи, якій раніше було встановлено інвалідність, у рішенні експертної команди датою встановлення інвалідності зазначається дата, до якої було встановлено інвалідність за результатами останньої експертизи, але не більше ніж за три роки, при цьому в разі прийняття рішення про зміну (невстановлення) групи інвалідності датою зміни (невстановлення) групи інвалідності вважається дата прийняття рішення експертною командою. Водночас, у контексті перевірки обґрунтованості рішення МСЕК, яка є контрольною функцією, а не новим встановленням інвалідності, зазначення у рішенні періоду з 01.11.2022 по 01.11.2023 стосується оцінки обґрунтованості саме того рішення, яке було предметом перевірки, та не є "встановленням інвалідності заднім числом" у розумінні порушення прав особи.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна постанова слідчого від 31.01.2025, яка стосується конкретно позивача та є належною підставою для проведення перевірки у розумінні пункту 51 Порядку №1338. Відповідач діяв у межах повноважень, визначених підпунктом 2 пункту 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та пунктом 51 Порядку №1338, на виконання процесуального рішення, прийнятого в межах кримінального провадження.
Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 18.03.2026 у справі № 360/660/25 про те, що скасування дефектного акта в порядку контролю за документами справи є правомірним інструментом виправлення помилок нижчестоящої комісії і не потребує обов`язкового переогляду особи шляхом проведення медико-соціальної експертизи, а також про те, що предметом розгляду у таких справах є виключно правомірність рішення самої комісії, а не процесуальні дії правоохоронних органів, які слугували приводом для перевірки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення № ЦО-6512 від 24.02.2025 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, зокрема відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою № 1338, Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою № 1338, та наказу МОЗ України від 03.12.2024 № 2022.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про протиправність оскаржуваного рішення відповідача, неправильно застосувавши норми матеріального права, зокрема не врахувавши процесуальну природу постанови слідчого як належної підстави для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК у розумінні пункту 51 Порядку №1338, а також помилково ототожнивши процедуру перевірки обґрунтованості рішення з процедурою встановлення інвалідності вперше.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29- 30 рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), заява №18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), заява №49684/99, від 27.09.2001).
У відповідності зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги наведене, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати повністю з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання протиправним та скасування рішення № ЦО-6512 від 24.02.2025.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.