Справа № 420/17622/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2213 "Про призов військовозобов`язаних, резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період" від 11.05.2026 в частині “відповідно поіменного списку №01095 призову ОСОБА_1 , 1974 року народження, військова облікова спеціальність та код згідно з обліком НОМЕР_3 , РНОКПП: № НОМЕР_4 , на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 ”; визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_5 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України по особовому складу від 12.05.2026 № 369-ОС2 в частині зарахування старшого сержанта ОСОБА_1 , до списків особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_5 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України; зобов`язати начальника НОМЕР_5 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (командира Військової частини НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби з подальшим виключенням його зі списків особового складу НОМЕР_5 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 11.05.2026 року був примусово доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 до ТЦК та СП, після чого без фактичного проходження військово-лікарської комісії був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_2 .
Позивач зазначає, що неодноразово повідомляв працівників ТЦК та СП про наявні у нього захворювання та відмовлявся від проходження ВЛК у зв`язку зі станом здоров`я, однак його доводи враховані не були. На його думку, документи про проходження ВЛК не відповідають дійсності та мають ознаки підроблення, оскільки час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як час його доставки до ТЦК та СП, є пізнішим за час, вказаний у довідці ВЛК як час проведення медичного огляду.
Крім того, позивач посилається на те, що передбачені Положенням № 402 медичні дослідження фактично не проводилися, зокрема обов`язкові для осіб віком понад 40 років вимірювання внутрішньоочного тиску та дослідження крові на цукор, а картка обстеження та медичного огляду відсутня. Також, за твердженням позивача, довідка ВЛК від 11.05.2026 № 2026-0513-2143-1238-3 не містить необхідних підписів членів ВЛК та підпису позивача про ознайомлення з її висновком. Позивач вважає, що ВЛК не врахувала його захворювання та медичні діагнози, а тому висновок про придатність до військової служби є необґрунтованим. У зв`язку з цим позивач вважає протиправними наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.05.2026 № 2213 у частині його призову на військову службу та наказ начальника НОМЕР_5 прикордонного загону ДПС України від 12.05.2026 № 369-ОС у частині його зарахування до списків особового складу.
З огляду на викладене позивач просить скасувати зазначені накази, зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити його з військової служби та виключити зі списків особового складу, а також витребувати документи, що стали підставою для його призову та зарахування до списків особового складу.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки доводи позивача щодо нібито незаконного проведення військово-лікарської експертизи, фальсифікації документів та відсутності фактичного медичного огляду ґрунтуються виключно на його припущеннях і суб`єктивній оцінці стану здоров`я та не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідач вказує, що 11.05.2026 року позивач пройшов медичний огляд, за результатами якого був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК №2026-0513-2143-1238-3. При цьому відповідач наголошує, що позивачем не надано висновків експертиз, результатів службових перевірок, рішень правоохоронних органів чи судових рішень, які б підтверджували фальсифікацію документів, підроблення підписів членів ВЛК або проведення медичного огляду без участі позивача. Також відповідач зазначає, що сама по собі різниця у часі, зазначеному в окремих документах, не може свідчити про відсутність медичного огляду чи незаконність дій відповідача.
Крім того, відповідач посилається на те, що скаргу позивача розглянуто 18 регіональною військово-лікарською комісією, за результатами чого не встановлено незаконності постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , фальсифікації документів чи непридатності позивача до військової служби, натомість йому запропоновано пройти контрольний медичний огляд у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач не скористався передбаченим Положенням №402 механізмом перегляду постанови ВЛК та передчасно звернувся до суду з вимогами, пов`язаними з її результатами.
Щодо наданих позивачем медичних документів відповідач зазначає, що виписка зі стаціонару за період лікування з 16.05.2026 по 26.05.2026 року відображає стан здоров`я позивача після проведення ВЛК та прийняття рішення про його мобілізацію, а тому не підтверджує його непридатність до військової служби саме станом на 11.05.2026 року. Відповідач також звертає увагу, що зазначена виписка не містить висновку про непридатність позивача до військової служби, а, навпаки, містить рекомендацію пройти ВЛК. Результати МРТ-досліджень від 22.05.2026 року, на думку відповідача, також не могли бути враховані під час проведення ВЛК 11.05.2026 року, оскільки на той момент відповідні обстеження ще не були проведені. При цьому сам факт наявності певних захворювань, на переконання відповідача, не свідчить автоматично про непридатність до військової служби, оскільки визначальним є ступінь функціональних порушень та інші медичні критерії.
Також відповідач заперечує проти доводів позивача щодо неналежного оформлення документів та зазначає, що окремі формальні процедурні недоліки самі по собі не можуть бути безумовною підставою для скасування наказу про мобілізацію за відсутності доказів того, що такі недоліки вплинули на зміст прийнятого рішення та призвели до порушення прав позивача. Щодо оскарження наказу про призов відповідач зазначає, що такий акт індивідуальної дії був реалізований шляхом його виконання, унаслідок чого позивач набув статусу військовослужбовця та був зарахований до списків особового складу військової частини, а тому саме по собі оскарження вже виконаного наказу не тягне автоматичної зміни правового статусу позивача.
Відтак відповідач вважає, що належних та допустимих доказів протиправності процедури призову, незаконності постанови ВЛК або непридатності позивача до військової служби суду не надано, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, і зазначає, що 11.05.2026 року був примусово доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично військово-лікарську комісію не проходив, а наявні у нього захворювання та встановлені діагнози під час визначення ступеня його придатності до військової служби враховані не були. Позивач наголошує, що документи про проходження ВЛК оформлені з порушенням установленої Положенням №402 процедури, зокрема довідка ВЛК від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 не містить підписів голови, секретаря та членів ВЛК, а також підпису позивача про ознайомлення з її висновками; відсутні належні підтвердження проведення передбачених медичних досліджень, у тому числі обов`язкових для осіб старше 40 років. На підтвердження доводів про фактичне непроведення медичного огляду позивач також посилається на невідповідність часу його примусової доставки до ТЦК та СП часу оформлення довідки ВЛК.
Крім того, позивач зазначає, що після призову продовжує проходити медичні обстеження у закладах охорони здоров`я у зв`язку з наявними захворюваннями, а тому вважає передчасним та необґрунтованим висновок про його придатність до військової служби. Посилається на те, що відсутність належного медичного огляду та встановлення придатності до військової служби у визначеному законодавством порядку унеможливлювали його призов під час мобілізації, а тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.05.2026 року №2213 в частині його призову є протиправним. У зв`язку з цим позивач також вважає протиправним його зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та просить скасувати відповідний наказ від 12.05.2026 року №369-ОС, а також зобов`язати військову частину звільнити його з військової служби та виключити зі списків особового складу.
Ухвалою від 16 червня 2026 року заяву про забезпечення позову – повернуто без розгляду.
Ухвалою суду від 18 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позовних вимог по справі.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: 11.05.2026 року ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого того ж дня за результатами медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 №2026-0513-2143-1238-3 його визнано придатним до військової служби. 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 солдат запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.05.2026 року пройшов медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами медичного огляду зазначено діагноз Z02.3 “Обстеження під час набору на військову службу – здоровий” та на підставі статті графи II Розкладу хвороб прийнято постанову про придатність позивача до військової служби. У довідці зазначено склад ВЛК: голову, п`ятьох членів комісії та секретаря. Водночас розділ довідки щодо ознайомлення оглянутого з постановою ВЛК, із зазначенням дати ознайомлення, підпису, власного імені та прізвища оглянутого, не заповнений.
Судом також встановлено, що відповідно до листа КНП “КДЦ № 20” ОМР від 19.07.2026 року №01-10/624, за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 отримав електронне направлення на проходження ВЛК 11.05.2026 року за №7329423, однак документального підтвердження проходження ним ВЛК не виявлено. Крім того, зазначено, що ID документа в ЕСОЗ №9C52A07D-3CF6-2E48-57A6-89B20EDF5120 та довідка ВЛК від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 на ім`я ОСОБА_1 у КНП “КДЦ №20” ОМР не значаться.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ від 11.05.2026 року №2213 про призов позивача на військову службу під час мобілізації та направлення до військової частини НОМЕР_2 . 
Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.05.2026 року №369-ОС, позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Позивач не погоджується з висновком ВЛК щодо придатності до військової служби, посилається на неналежне проведення медичного огляду, неврахування стану його здоров`я та наявних захворювань, а також на порушення порядку оформлення документів за результатами ВЛК. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд, надаючи оцінку доводам сторін щодо законності проведення медичного огляду позивача, виходить із того, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюється щодо резервістів та військовозобов`язаних у порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
При цьому за змістом статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, призов громадянина на військову службу під час мобілізації передбачає здійснення уповноваженим органом комплексу послідовних дій, серед яких, зокрема, перевірка військово-облікових даних, проходження медичного огляду та визначення ступеня придатності до військової служби, перевірка наявності підстав для відстрочки, оформлення відповідних документів та направлення до місця проходження військової служби.
Отже, встановлення придатності військовозобов`язаного до військової служби за станом здоров`я є необхідною юридичною передумовою прийняття рішення про його призов на військову службу під час мобілізації.
Порядок проведення військово-лікарської експертизи визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, зокрема військовозобов`язаних.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, які приймають постанови за результатами проведеного медичного огляду.
За змістом пункту 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівника ТЦК та СП на підставі відповідного направлення.
Згідно з пунктом 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення №402 кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, а за медичними показаннями — лікарями інших спеціальностей.
Відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 перед оглядом військовозобов`язаних проводяться визначені цим пунктом лабораторні та інструментальні дослідження. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимірювання внутрішньоочного тиску та дослідження крові на цукор.
Таким чином, Положення №402 встановлює не лише повноваження ВЛК щодо визначення придатності особи до військової служби, а й конкретну процедуру, послідовність та обсяг медичного огляду, дотримання яких є необхідною умовою для прийняття обґрунтованої постанови ВЛК.
Суд наголошує, що не підміняє ВЛК та не здійснює власної оцінки медичних діагнозів позивача, ступеня функціональних порушень чи питання про його придатність до військової служби по суті.
Водночас саме дотримання встановленої процедури проведення медичного огляду є предметом судового контролю, оскільки від результатів такого огляду безпосередньо залежить можливість реалізації відповідачем повноважень щодо призову особи на військову службу.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зазначив, що адміністративний суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Разом із тим зазначена правова позиція не виключає можливості та обов`язку адміністративного суду перевірити дотримання ВЛК встановленої законодавством процедури медичного огляду, наявність документального підтвердження його проведення та достатність доказів, на підставі яких суб`єкт владних повноважень прийняв рішення про призов особи на військову службу.
У даній справі судом встановлено, що довідка військово-лікарської комісії від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 містить відомості, що ОСОБА_1 11.05.2026 року пройшов медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 та за його результатами був визнаний придатним до військової служби.
Разом із тим сам факт наявності зазначеної довідки не є достатнім доказом фактичного проведення медичного огляду у передбаченому Положенням №402 порядку.
Ухвалою суду від 17.06.2026 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 витребувано, зокрема, постанову ВЛК, картку обстеження та медичного огляду, особову справу позивача, медичні записи та інші документи, які стали підставою для мобілізації позивача.
Метою витребування зазначених документів було встановлення не лише формального факту оформлення довідки ВЛК, а й фактичного проходження позивачем медичного огляду, його обсягу, послідовності проведення та результатів відповідних медичних досліджень.
Однак надані відповідачами матеріали справи не містять належних первинних документів, які б у своїй сукупності підтверджували фактичне проходження позивачем медичного огляду 11.05.2026 року у повному обсязі, визначеному Положенням №402.
Зокрема, у матеріалах справи відсутня картка обстеження та медичного огляду позивача, відсутні належні документи щодо результатів передбачених Положенням №402 лабораторних та інструментальних досліджень, а також відсутні належні медичні записи, які дозволяли б встановити обсяг та послідовність проведеного медичного огляду.
Більше того, відповідно до листа КНП «КДЦ №20» ОМР від 19.07.2026 року №01-10/624, за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 отримав електронне направлення на проходження ВЛК 11.05.2026 року за №7329423, однак документального підтвердження проходження ним ВЛК у зазначеному закладі не виявлено.
Крім того, КНП «КДЦ №20» ОМР повідомило про відсутність у нього відомостей щодо ID документа в ЕСОЗ №9C52A07D-3CF6-2E48-57A6-89B20EDF5120 та довідки ВЛК від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 на ім`я ОСОБА_1 .
Таким чином, надані суду документи не дозволяють встановити, що медичний огляд позивача фактично проводився саме в тому обсязі та порядку, які встановлені Положенням №402.
Суд також враховує, що на дату проведення медичного огляду ОСОБА_1 був старшим 40 років.
Отже, відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 під час його медичного огляду обов`язково повинні були бути проведені вимірювання внутрішньоочного тиску та дослідження крові на цукор.
Однак доказів проведення зазначених досліджень відповідачами суду не надано.
Так само матеріали справи не містять належних доказів проведення всього комплексу інших лабораторних та інструментальних досліджень, передбачених Положенням №402, а також проходження позивачем огляду всіма лікарями, визначеними пунктом 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення №402.
Суд окремо звертає увагу на порядок оформлення результатів медичного огляду.
Відповідно до абзацу одинадцятого пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402 паперова копія документа з постановою ВЛК, що не потребує затвердження штатною ВЛК, видається особі, яка пройшла медичний огляд, за її запитом у день звернення після закінчення медичного огляду у закладі охорони здоров`я, де проводився медичний огляд ВЛК, або у ТЦК та СП за місцем перебування на обліку.
Паперова копія такого документа засвідчується печаткою відповідного закладу охорони здоров`я або ТЦК та СП та видається особі, яка пройшла медичний огляд, з її підписом про ознайомлення та датою.
У разі якщо постанова потребує затвердження штатною ВЛК, паперова копія документа з постановою видається особі після отримання ТЦК та СП протоколу засідання штатної ВЛК та також повинна містити підпис особи про ознайомлення та дату.
Однак наявна у матеріалах справи довідка ВЛК від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3 не містить відмітки про ознайомлення ОСОБА_1 з постановою ВЛК із зазначенням дати такого ознайомлення та його підпису.
Суд зауважує, що сама по собі відсутність підпису особи про ознайомлення з постановою ВЛК не є безумовним доказом того, що медичний огляд взагалі не проводився.
Разом із тим у цій справі така обставина не оцінюється ізольовано, а підлягає оцінці у сукупності з іншими встановленими судом обставинами, зокрема відсутністю картки обстеження та медичного огляду, відсутністю документального підтвердження проведення обов`язкових досліджень, відсутністю належних первинних медичних документів та інформацією КНП «КДЦ №20» ОМР про відсутність документального підтвердження проходження позивачем ВЛК.
У сукупності зазначені обставини свідчать, що відповідачами не забезпечено належного документального підтвердження фактичного проходження позивачем медичного огляду та встановлення його придатності до військової служби у порядку, передбаченому Положенням №402.
При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача, що для встановлення порушення процедури проведення ВЛК необхідне попереднє встановлення факту підроблення відповідних документів висновком експерта, рішенням правоохоронного органу або судовим рішенням.
Предметом розгляду у цій справі не є встановлення факту кримінального правопорушення чи підроблення документів. Суд перевіряє правомірність рішень суб`єктів владних повноважень та встановлює, чи довели вони належними та допустимими доказами обставини, на які посилаються як на підставу своїх рішень.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме відповідач повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
Отже, у цій справі саме на відповідачів покладається обов`язок надати суду документи, які підтверджують фактичне проведення медичного огляду, його відповідність установленому порядку та наявність законних підстав для висновку про придатність позивача до військової служби.
Водночас такий обов`язок відповідачами належним чином не виконано.
Суд також відхиляє посилання відповідача, що після проведення ВЛК позивач не скористався можливістю пройти контрольний медичний огляд у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Право особи на оскарження постанови ВЛК у встановленому Положенням №402 порядку не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести правомірність уже прийнятого ним рішення про призов особи на військову службу.
Предметом цього судового розгляду є законність наказу про призов, а не обов`язок позивача попередньо пройти повторний медичний огляд як умову для звернення до адміністративного суду.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на медичні документи, складені після 11.05.2026 року, як на самостійну підставу для визначення придатності або непридатності позивача до військової служби.
Такі документи можуть характеризувати стан здоров`я позивача у відповідний період, однак суд не використовує їх для самостійного визначення його придатності до військової служби.
Висновок суду у цій справі ґрунтується на іншому — на недоведеності відповідачами факту проведення медичного огляду позивача у встановленому законодавством порядку та, відповідно, недоведеності належного встановлення його придатності до військової служби на момент прийняття наказу про мобілізацію.
Таким чином, суд не визнає та не скасовує окремо постанову або довідку ВЛК від 11.05.2026 року №2026-0513-2143-1238-3, оскільки така вимога не є предметом заявленого позову.
Водночас встановлені судом порушення процедури проведення медичного огляду та неналежне документальне підтвердження його результатів мають безпосереднє значення для оцінки законності наказу про призов, оскільки саме встановлення придатності позивача до військової служби є необхідною передумовою його мобілізації.
За відсутності належних доказів проведення медичного огляду у встановленому Положенням №402 порядку відповідач не мав достатніх правових підстав вважати встановленою придатність ОСОБА_1 до військової служби та, відповідно, приймати рішення про його призов під час мобілізації.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2026 року №2213 у частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення його до військової частини НОМЕР_2 прийнято без належно підтвердженої законної передумови, а саме без належного встановлення придатності позивача до військової служби за результатами медичного огляду, проведеного у визначеному законодавством порядку.
Відтак зазначений наказ у спірній частині не відповідає вимогам частини другої статті 19 Конституції України та критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом із тим, суд не вбачає підстав для автоматичного поширення зазначеного висновку на наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.05.2026 року №369-ОС у частині зарахування позивача до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Як встановлено судом, зазначеним наказом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.
При цьому на момент прийняття наказу командира військової частини від 12.05.2026 року №369-ОС у розпорядженні військової частини знаходилися документи, відповідно до яких позивач був призваний на військову службу та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_2 .
Судом не встановлено, що командиром військової частини при прийнятті наказу №369-ОС було самостійно допущено порушення процедури або перевищено надані йому повноваження.
Саме по собі подальше встановлення судом протиправності наказу про призов не означає автоматичної протиправності кожного наступного рішення, прийнятого іншим суб`єктом владних повноважень, якщо на момент його прийняття у такого суб`єкта були формальні та фактичні підстави для його прийняття.
Крім того, суд враховує, що у цій справі не встановлено факту непридатності позивача до військової служби.
Суд не встановлює та не може встановити на підставі наявних у справі матеріалів, чи є ОСОБА_1 придатним або непридатним до військової служби за станом здоров`я.
Таке питання належить до компетенції військово-лікарської комісії та має вирішуватися за результатами належного медичного огляду відповідно до вимог Положення №402.
Відтак скасування наказу про призов у цій справі не означає встановлення судом того, що позивач не може проходити військову службу взагалі.
Скасування наказу про призов зумовлене виключно тим, що на момент його прийняття відповідачами не було належним чином підтверджено дотримання процедури медичного огляду та встановлення придатності позивача до військової служби.
У разі проведення нового належного медичного огляду та встановлення за його результатами придатності позивача до військової служби питання щодо його подальшого проходження військової служби має вирішуватися компетентними органами відповідно до вимог чинного законодавства.
Таким чином, суд не може наперед визначити правові наслідки нового медичного огляду, оскільки його результат на час розгляду справи відсутній.
З огляду на це, суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.05.2026 року №369-ОС у частині зарахування позивача до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Аналогічно не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби та виключити зі списків особового складу.
Суд зазначає, що звільнення з військової служби є самостійним юридичним питанням, порядок та підстави якого визначаються законом, зокрема статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У даній справі судом не встановлено наявності конкретної передбаченої законом підстави для звільнення позивача з військової служби.
Зокрема, судом не встановлено непридатності позивача до військової служби, оскільки, суд не надає самостійної медичної оцінки його стану здоров`я та не підміняє військово-лікарську комісію.
Саме по собі встановлення порушення процедури медичного огляду, яке стало підставою для скасування наказу про призов, не є тотожним встановленню непридатності особи до військової служби.
Також суд враховує, що відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Водночас питання про виключення позивача зі списків особового складу у даному випадку безпосередньо пов`язане з визначенням його подальшого статусу як військовослужбовця та, відповідно, з наявністю або відсутністю передбачених законом підстав для припинення військової служби.
Оскільки суд не встановлює непридатності позивача до військової служби та не встановлює іншої передбаченої статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави для звільнення, підстав для зобов`язання військової частини виключити позивача зі списків особового складу суд не вбачає.
При цьому суд наголошує, що таке рішення не позбавляє позивача права на проходження належного медичного огляду та визначення його придатності до військової служби у встановленому законом порядку.
За результатами такого медичного огляду компетентними органами має бути вирішено питання щодо подальшого проходження позивачем військової служби відповідно до встановленого ступеня його придатності та вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України адміністративний суд може захистити права, свободи та інтереси особи іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може, зокрема, визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.
У даній справі суд вважає, що саме скасування наказу про призов є способом захисту, який відповідає встановленому порушенню, оскільки усуває правові наслідки прийняття рішення про мобілізацію без належного підтвердження проходження військово-лікарського огляду та встановлення придатності позивача до військової служби.
Водночас застосування додаткового способу захисту у вигляді скасування наказу про зарахування до списків особового складу та виключення позивача зі списків на цьому етапі було б передчасним, оскільки передбачало б фактичне вирішення судом питання про неможливість подальшого проходження позивачем військової служби без встановлення відповідної медичної або іншої передбаченої законом підстави.
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2026 року №2213 у частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення його до військової частини НОМЕР_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у відповідному розмірі.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2026 року №2213 «Про призов військовозобов`язаних, резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 3194,00 грн.
Враховуючи знаходження судді у відпустці, повний текст рішення складено та підписано суддею 31.08.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка