ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/540/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О. 
за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А., 
дослідивши матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства “Одесагаз” (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1) 
до відповідача: Міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (65490, Одеська обл., Одеський р-н, м. Теплодар)
про стягнення 2 517 682, 19 грн 
у відкритому судовому засіданні
за участю представників сторін: 
від позивача: Карась М.М. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду); 
від відповідача: Дударенко С.В. 

Судове засідання 15.07.2026 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

18.02.2026 Акціонерне товариство “Одесагаз” (далі – АТ “Одесагаз”, позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою, сформованою в системі “Електронний суд” 18.02.2026 (вх. № 559/26 від 18.02.2026), з урахуванням заяви, сформованої в системі “Електронний суд” 24.04.2026 (вх. № 14269/26 від 24.04.2026), про стягнення з Міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (далі – КП “Одеська ТЕЦ - 2”, відповідач) грошових коштів у загальній сумі 3 217 682, 19 грн, з яких: 3 056 921, 89 грн – основний борг; 121 463, 85 грн – пеня; 27 401, 40 грн – інфляційні витрати; 11 895, 05 грн – 3% річних; покладення судових витрат на відповідача. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Позивач звернувся із заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 24.04.2026 (вх. № 14269/26 від 24.04.2026), в якій просив про збільшення розміру позовних вимог. Протокольною ухвалою в судовому засіданні 29.04.2026 вказана заява була задоволена. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.04.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/540/26 на тридцять днів з 05.05.2026 та надано можливість відповідачу надати письмові пояснення щодо збільшених позовних вимог. 
Протокольною ухвалою суду від 18.05.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/540/26 за позовом АТ “Одесагаз” до відповідача КП “Одеська ТЕЦ - 2” про стягнення 2 084 041, 15 грн; призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2026 об 11:30.
Судове засідання 03.06.2026 не відбулося у зв`язку з тим, що системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2026 призначено судове засідання на 17.06.2026 о 16:30. 
У судовому засіданні 17.06.2026 протокольно оголошено перерву до 01.07.2026 о 16:30 у відповідності до ст. 216 ГПК України. 
Позивач звернувся із заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 01.06.2026 (вх. № 18919/26 від 01.06.2026), в якій просив закрити провадження у справі № 916/540/26 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 700 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
Протокольною ухвалою суду від 01.07.2026 провадження у справі № 916/540/26 в частині позовних вимог про стягнення з КП “Одеська ТЕЦ - 2” на користь АТ “Одесагаз” основного боргу в розмірі 700 000 грн – закрито.
Протокольною ухвалою суду від 01.07.2026 відкладено судове засідання на 15.07.2026 о 09:30. 
У судовому засіданні 15.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення в порядку ст. 219 ГПК України, у зв`язку з чим оголосив перерву п`ять хвилин. 
15.07.2026 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача – АТ “Одесагаз”.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, передбачених договором розподілу природного газу № 008088 щодо сплати заборгованості за період з вересня 2025 по березень 2026 року. 
Враховуючи прострочення оплати позивачем згідно положень ст. 625 ЦК України, а також положень п. 8.2 договору відповідачу нараховано інфляційні втрати у розмірі 27 401, 40 грн, 3 % річних у розмірі 11 895, 05 грн та пеню у розмірі 121 463, 85 грн. 
Правову позицію обґрунтовано приписами ст. ст. 11, 509, 549, 610, 625, 629, 901, 903, ЦК України. 
У відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 30.03.2026 (вх. № 11085/26 від 31.03.2026), позивач, посилаючись на положення ст. ст. 2, 6, 526, 530, 610, 611, 550, 624, 627, 629 ЦК України та на висновок Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, вказує про не погодження із підставами, які викладені відповідачем щодо застосування припису ч. 3 ст. 551 ЦК України стосовно зменшення неустойки (пені). 
Зазначає, що приєднавшись до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, відповідач погодився нести відповідальність за порушення строків оплати наданих послуг на підставі приписів пункту 8.2. Вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат вважає правомірними та обґрунтованими, оскільки наявне несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. 
Вважає, що вказані відповідачем обставини щодо регулювання тарифів на теплопостачання, ніяким чином не звільняють його від відповідальності за прострочення по грошовому зобов`язанню, передбаченого ст. 625 ЦК України. 

Доводи відповідача – КП “Одеська ТЕЦ - 2”.
У відзиві на позовну заяву, сформованому в системі "Електронний суд" 23.03.2026 (вх. № 10138/26 від 23.03.2026), просить позовні вимоги АТ «Одесагаз» до КП “Одеська ТЕЦ - 2” задовольнити частково з урахуванням часткового погашення суми основного боргу; зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми в розмірі 1000 грн, а 3% річних зменшити до суми в розмірі 1 грн. 
КП «Одеська ТЕЦ-2» не заперечує щодо суми основного боргу в розмірі 1 959 881, 43 грн, який утворився в період з вересня 2025 року по січень 2026 року за договором розподілу природного газу № 008088, укладеного на підставі заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 01.07.2016. Водночас, відповідач заперечує щодо штрафних санкцій та вказує, що згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про природні монополії» при регулюванні цін (тарифів) на товари суб`єктів природних монополій (в т.ч. на теплову енергію) не враховуються суми штрафів, пені, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, тобто у структурі тарифів КП «Одеська ТЕЦ-2» відсутні джерела на покриття їх вартості.
При вирішенні питання щодо зменшення розміру пені та 3% річних просить суд врахувати наступні обставини: наявність спеціального режиму проведення взаєморозрахунків з ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг”; відсутність вини КП «Одеська ТЕЦ-2» у несвоєчасності та неповноті розрахунків за розподіл природного газу; критичний фінансовий стан КП “Одеська ТЕЦ-2, про що свідчить його збитковість, яка підтверджена звітністю підприємства; при цьому примусове стягнення штрафних санкцій спричинить вилучення з господарського обороту КП «Одеська ТЕЦ-2» і без того мізерний залишок грошових коштів та позбавить, насамперед, можливості підготуватися до наступного опалювального періоду 2026-2027 роки та провести необхідні розрахунки за поставлений природний газ.
Повідомляє, що тривалий час блокувалися рахунки КП «Одеська ТЕЦ-2» і, як наслідок, утворювалися нові борги, зокрема, з причин примусового стягнення на користь позивача – АТ «Одесагаз»; натомість доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання збитків в результаті дій саме КП «Одеська ТЕЦ-2», позивачем не надано.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

За умовами заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) відповідач, ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2025 № 2494, на офіційному сайті НКРЕКП, сайті Оператора ГРМ в мережі Інтернет та в друкованому виданні, приєднався до умов договору з наступними персоніфікованими даними: персональний ЕІС – код як суб`єкта ринку природного газу – 56XQ00005EFNJ00H; назва та опис об`єкта – КП “Одеська ТЕЦ – 2”; юридична адреса – Одеська обл., м. Теплодар; інша інформація, передбачена вимогами чинного законодавства - № договору: 008088. 
Заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) підписана 01.07.2026 директором КП “Одеська ТЕЦ - 2”.
Текст типового договору розподілу природного газу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП) «Про затвердження типового договору розподілу природного газу» № 2498 від 30.09.2015.
У відповідності до п. 2.1 Типового договору, за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. 
Пунктом 2.3 Типового договору передбачено, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.
За умовами п. 6.1 Типового договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Згідно з п. 6.2 Типового договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
У п. 6.3 Типового договору закріплено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4 Типового договору).
Положеннями п. 6.6 Типового договору погоджено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Оператора ГРМ.
Пунктом 7.2 Типового договору передбачено право Оператора ГРМ, зокрема, отримувати від Споживача оплату за цим договором.
У п. 7.4 Типового договору встановлено, що Споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Положеннями п. 8.1 Типового договору закріплено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до абз. 1, 3 п. 8.2 Типового договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.
Пунктом 12.1 Типового договору передбачено, що цей договір укладається на невизначений строк.
Якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін. У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Не розірвання цього договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього договору змінами (п. 12.2 типового договору).
Позивачем з вересня 2025 року по березень 2026 року включно було поставлено, а відповідачем прийнято послуги з розподілу природного газу на загальну суму 3 056 921, 89 грн, про що свідчать акти наданих послуг з розподілу природного газу від 30.09.2025 на суму 352 840, 30 грн з урахуванням ПДВ, від 31.10.2025 на суму 352 840, 30 грн з урахуванням ПДВ, від 30.11.2025 на суму 352 840, 30 грн з урахуванням ПДВ, від 31.12.2025 на суму 352 840, 30 грн з урахуванням ПДВ, від 31.01.2026 на суму 548 520, 23 грн з урахуванням ПДВ, від 28.02.2026 на суму 548 520, 23 грн з урахуванням ПДВ, від 31.03.2026 на суму 548 520, 23 грн з урахуванням ПДВ. 
Вищенаведені акти наданих послуг з розпоідлу природного газу підписані позивачем та відповідачем в електронній формі з використанням електронного підпису без зауважень та заперечень. 

5. Позиція суду. 

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 ЦК України).
В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи – суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).
Згідно з пунктом 35 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу – господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.
За змістом положень частини 1 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що договір розподілу природного газу – правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Як передбачено ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. 
В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).
Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідно до заяви-приєднання, відповідач з 01.07.2016 приєднався до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), на виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, а останній, як споживач, прийняв їх у період вересень 2025 року – березень 2026 року на загальну суму 3 056 921, 89 грн, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу, які підписані сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису без зауважень та заперечень.
Оплату за надані позивачем послуги відповідач здійснив частково (після відкриття провадження у даній справі) в розмірі 700 000 грн з порушенням строків оплати, про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція № 1 від 19.03.2026 та з урахуванням чого протокольною ухвалою суду від 01.07.2026 провадження у справі № 916/540/26 в частині позовних вимог про стягнення з КП “Одеська ТЕЦ - 2” на користь АТ “Одесагаз” основного боргу в розмірі 700 000 грн – закрито.
У зв`язку з простроченням відповідачем оплати отриманих послуг з розподілу природного газу на підставі п. 8.2. договору та діючих норм чинного законодавства позивач нарахував пеню у сумі 121 463, 85 грн, 3% річних у сумі 11 895, 05 грн, а також інфляційні втрати у сумі 27 401, 40 грн.
Суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановив, що розрахунок позивача є арифметично та методологічно правильним, виконаним відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність заперечень щодо суми основного боргу, заперечував стосовно штрафних санкцій та просив зменшити суму пені до 1000 грн та 3 % річних – до 1 грн. 
Наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність підстав для нарахування відповідачу пені відповідно до п. 8.2. договору. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Тобто положення вказаного закону надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен із учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість заподіяння своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріплювати можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Зокрема, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Наведені висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Верховний Суд також зазначає, що в разі, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. При цьому колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).
При цьому з огляду на сталу судову практику у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені (такі правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Водночас при вирішенні питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
При цьому законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, у питаннях щодо підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом відповідно до статей 86, 210, 237 Господарського процесуального України. Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, яка наразі є останньою правовою позицією щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, викладала також висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Посилаючись на висновки Верховного Суду щодо підстав для зменшення розміру пені, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що із цих висновків не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин таких справ і застосувати у цій справі.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 921/187/25. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру пені у цій справі, суд враховує наступне: 
- наявність спеціального режиму проведення взаєморозрахунків ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” з відповідачем за формулою 65/35 через Державну казначейську службу; 
- відповідач є оператором критичної інфраструктури, а також забезпечує потреби підрозділу ДСНС, що підтверджується розпорядженнями Одеської обласної військової адміністрації № 85/А-2025 від 05.02.2025 "Про підтвердження статусу підприємств, критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області" та № 34/П-2026 від 15.01.2026 "Про підтвердження статусу підприємств, критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області"; 
- критичний фінансовий стан КП “Одеська ТЕЦ-2, про що свідчать податкові декларації з податку на прибуток підприємства; постанови про арешт коштів боржника, постановлених з примусового виконання наказів суду про стягнення заборгованості; розпорядженням міського голови Одеського району Одеської області від 28.10.2025 № 274-Р, згідно якого зобов`язано надати фінансову підтримку відповідачу у сумі 3 701 800 грн для: часткового погашення заборгованості за розподіл природного газу АТ "Одесагз", у т. ч. за рішенням Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у справі № 916/977/25, часткового погашення заборгованості за розподіл електричної енергії, часткового погашення заборгованості за поставлену електроенергію; розпорядження міського голови Одеського району Одеської області від 05.03.2025 № 52-Р, від 17.10.2025 № 261-Р, від 11.11.2025 № 287-Р, від 04.12.2025 № 324-Р, від 12.12.2025 № 337-Р, згідно яких зобов`язано надати фінансову підтримку відповідачу. 
З огляду на дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд, ураховуючи конкретні встановлені судом обставини справи, зважаючи на добровільне часткове погашення боргу в розмірі 700 000 грн. під час розгляду даної судової справи та задля дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, зменшує розмір пені заявленої до стягнення на 30 % у зв`язку з чим прохання відповідача, викладене у відзиві про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій підлягає задоволенню частково, що відповідає принципу верховенства права, є пропорційним та справедливим та запобігає безпідставному збагаченню кредитора за рахунок боржника.
Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 85 024, 69 грн. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, сформулювала висновок про те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц також зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, до закінчення розгляду якої було зупинено касаційне провадження у справі № 907/1102/23, що розглядається, конкретизовано правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак нарахований позивачем у цій справі розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних, інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не підлягає зменшенню судом, а прохання відповідача у цій частині до задоволення не підлягає.
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 також зазначила, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Відтак нарахований позивачем у цій справі розмір інфляційних втрат не підлягає зменшенню судом, а клопотання відповідача у цій частині задоволенню не підлягає.
Приймаючи до уваги вищевикладене, позов АТ "Одесагаз" підлягає частковому задоволенню судом. 

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (65490, Одеська обл., Одеський р-н, м. Теплодар; ідентифікаційний код юридичної особи: 05519847) на користь Акціонерного товариства “Одесагаз” (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 03351208) грошові кошти у сумі 2 481 243, 03 грн, з яких: 2 356 921, 89 грн (два мільйони триста п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня, вісімдесят дев`ять копійок) – основний борг, 85 024, 69 грн (вісімдесят п`ять тисяч двадцять чотири гривні, шістдесят дев`ять гривень) – пеня, 27 401, 40 грн (двадцять сім тисяч чотириста одна гривня, сорок копійок) – інфляційні витрати, 11 895, 05 грн (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень, п`ять копійок) – 3% річних та судовий збір у розмірі 29 774, 92 грн (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні, дев`яносто дві копійки).
3. В решті позовних вимог – відмовити.   
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 24 липня 2026 року. 

Суддя О.О. Мусієнко