ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 серпня 2026 року справа №360/364/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Гребенара Олексія Володимировича на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року (повне судове рішення складено 30 березня 2026 року) у справі № 360/364/26 (суддя в І інстанції Кисіль С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

22 лютого 2026 року адвокат Гребенар Олексій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Управління), в якому просив:
визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31 грудня 2025 року № 1099903673/1099903673-2025-1, від 08 січня 2026 року № 1099903673/1099903673-2026-1, від 13 січня 2026 року № 1099903673/1099903673-2026-2 про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг позивачу;
зобов`язати Управління поновити нарахування та виплату позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат з 01 липня 2022 року, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення щомісячних страхових виплат.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії за період з 01 липня 2022 року до 21 серпня 2025 року включно повернуто позивачу.

Іншою ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від тієї ж дати відкрито провадження у справі в іншій частині позовних вимог.

Не погодившись з судовим рішенням про повернення позову, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, а справу направити до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі посилається те, що суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду без з`ясування предмету спору та фактичних обставин.
Стверджує, що позов з такими вимогами може бути подано без обмеження будь-яким строком. 

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Ухвалою суду від 02 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
09 березня 2026 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заява від 07 березня 2024 року, до якої додана уточнена позовна заява від 07 березня 2026 року, в якій представник позивача просив:
визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13 січня 2026 року № 1099903673/1099903673-2026-2 про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг позивача;
зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат з 01 липня 2022 року, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення щомісячних страхових виплат.
Представником позивача також надана заява про поновлення строку звернення до суду від 07 березня 2026 року.
Ухвалою окружного суду від 16 березня 2026 року підстави, зазначені представником позивача для поновлення строку звернення до адміністративного суду у заяві від 07 березня 2026 року, визнані судом неповажними, продовжено представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви на п`ять календарних дні з дати отримання цієї ухвали та запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії за період з 01 липня 2022 року до 21 серпня 2025 року включно та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
23 березня 2026 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначено, що предметом позову є саме визнання протиправною та скасування постанови відповідача про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг позивачу, а похідною від цієї вимоги є вимога щодо поновлення нарахування та виплати позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат. Тобто, про порушення своїх прав на щомісячні страхові виплати та їх не відновлення позивач дізнався саме 13 січня 2026 року, коли була прийнята оскаржувана постанова.
Постановою Кабінету Міністрів України було від 11 лютого 2025 року № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі – Порядок № 299) передбачено, що щомісячні страхові виплати поновлюються за період, за який особі не було їх виплачено після припинення.
Отже, позивач про порушення свого права на поновлення щомісячних страхових виплат відповідно до Порядку № 299 дізнався саме в день прийняття постанови про відмову у здійсненні страхових виплат, а тому на момент звернення до суду будь-які строки позивачем не були пропущені, а тому право на поновлення виплат позивач має за увесь період, за який йому не було виплачено щомісячні страхові виплати.
Крім того, необхідно розмежовувати справи коли оскаржуються протиправні дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо призупинення/припинення щомісячних страхових виплат з певного моменту, наслідком яких є поновлення цих виплат, та справи коли особа намагається скористатися своїм правом на поновлення безпідставно призупинених/припинених щомісячних страхових виплат, але територіальний орган Пенсійного фонду України не робить цього з надуманих підстав, які не передбачені жодним нормативно-правовим актом, і ця особа оскаржує саме таку бездіяльність або рішення про відмову у виплатах. Тобто, в цих справах різні моменти початку обчислення строків, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо строку звернення до суду місцевий суд зазначив наступне.
Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) визначені строки звернення до адміністративного суду.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частинами першою, другою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
На думку суду, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).
Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отже, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Отже, з дня отримання / неотримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Суд першої інстанції зазначив, що ці ж правила щодо обчислення строків звернення до суду застосовуються і до щомісячної страхової виплати.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист – строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.
Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Не отримуючи з липня 2022 року щомісячні страхові виплати, позивач повинний був дізнатися про припинення виплати такої щомісячної страхової виплати, а отже, й про порушення своїх прав.
Також треба зазначити, що з жовтня 2024 року позивач звертався до органів ПФУ з проблемою поновлення соціальних виплат, але його питання не було вирішено, і тільки у грудні 2025 року позивач звернувся до адвоката для захисту свого порушеного права щодо поновлення нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 липня 2022 року.
До суду за захистом своїх прав із цим позовом позивач звернувся через свого представника 01 квітня 2025 року. Тобто з дня, коли позивачу стало відомо про припинення виплати страхової виплати, минуло більше трьох років.
Застосовуючи строк, визначений абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, суд вважає, що за вимогами позивача про зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат за період з 01 липня 2022 року до 21 серпня 2025 року, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення щомісячних страхових виплат, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду.
Суд першої інстанції зауважив, що оскарження постанови відповідача від 13 січня 2026 року № 1099903673/1099903673-2026-2 про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг позивача не змінює (не подовжує) часовий проміжок часу на звернення до суду з позовними вимогами в частині зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат за період з 01 липня 2022 року до 21 серпня 2025 року, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення щомісячних страхових виплат.
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, а доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду без з`ясування предмету спору та фактичних обставин є слушними та такими, що свідчать про наявність підстав для скасування оскарженої ухвали.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». 
Тобто, вказаною нормою права передбачено саме два окремих випадки: 
- своєчасно не призначено з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів, 
- своєчасно не виплачено з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів. 
Щомісячні страхові виплати у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплачуються щомісячно на строк на який вони призначені. 
Відповідно до висновку Луганської обласної медико-соціальної експертної комісії від 24.01.2013 серія 10 ААА № 090957 ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково. 
Отже, щомісячні страхові виплати позивачу призначені з 2013 року безстроково. Тобто, на момент призупинення/припинення щомісячних страхових виплат позивач мав повне право на отримання цих виплат кожного місяця впродовж усього свого життя. 

Питання застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України, у спорах стосовно соціального захисту було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду.
20.05.2020 у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) /пункти 83, 84 постанови/.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів /пункти 63 -65 постанови/.
Зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком, та на підставі ст. 46 Закону № 1058-ІV зобов`язав відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі.

Аналогічно, в нинішній справі предметом позову є поновлення нарахування та виплату позивачу за його заявою від 28 грудня 2025 року щомісячних страхових виплат з 01 липня 2022 року.
Наведені ж місцевим судом інші висновки Верховного Суду стосуються справ, де суми пенсії не нараховані і є спірними.
В правовідносинах по наведеним судом першої інстанції справам суми пенсії не були нараховані пенсійним органом, тому вони не тотожні позовним вимогам ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц наголосила, що правові висновки у справах ВС висловлює з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Колегія судів зазначила, що з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме ч. 7 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку. Верховний Суд під час розгляду справ, пов`язаних з захистом соціальних прав, неодноразово звертав увагу на те, що КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків (можливість поділу строків звернення до адміністративного суду на загальні та спеціальні).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновків, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов помилкових висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 9 частини четвертої статті ст. 169 КАС України, не з`ясувавши наявності вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів в своєчасній виплаті суми страхової виплати.
З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У зв`язку із ухваленням Вищою радою правосуддя рішення № 960/0/15-26 від 21.05.2026, яким, зокрема, із 01.06.2026 змінено територіальну підсудність Луганського окружного адміністративного суду, шляхом її передачі до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, справа підлягає направленню для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Гребенара Олексія Володимировича – задовольнити.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року – скасувати, а справу № 360/364/26 – направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Повне судове рішення – 20 серпня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук