П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24926/25	

Категорія 106000000	Головуючий у суді І інстанції: Стефанов С.О. час і місце ухвалення: спрощене провадження,  м. Одеса	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та Наказом №1743 о/с від 27 жовтня 2021 року Позивача звільнено зі служби в поліції. При цьому, Позивачу не нараховано та невиплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток, а саме: за 2020 р - 45 діб. На адвокатський запит представника Позивача від 12.06.2025 р. Відповідач надав відомості щодо невикористаних відпусток Позивача, з якого вбачаються невикористані дні оплачуваних відпусток: за 2020 р - 45 діб. Вважаючи бездіяльність Відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної та додаткової оплачуваної відпусток протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме за 2020 р. – 45 доби, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме за 2020 р. - 45 доби, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та залишити без розгляду позовну заяву, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду або прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, в даному випадку, Головним управлінням в наказі про звільнення від 27.10.2021 № 1743 о/с визначено, що ОСОБА_2 має право на отримання компенсації за 37 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2021 року до дня звільнення. При цьому, необхідно зазначити, що наказ про звільнення від 27.10.2021 № 1743 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, є діючим та не скасований, доказів протилежного до суду не надано. Натомість позов побудований зовсім на іншій підставі: на листі-відповіді на адвокатський запит, де згадується 45 діб за 2020 рік.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.
Наказом №1743 о/с від 27 жовтня 2021 року Позивача звільнено зі служби в поліції. 
При цьому, Позивачу не нараховано та невиплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток, а саме: за 2020 рік - 45 діб. 
На адвокатський запит представника Позивача від 12.06.2025 р. Відповідач надав відомості щодо невикористаних відпусток Позивача, з якого вбачаються невикористані дні оплачуваних відпусток: за 2020 рік - 45 діб.
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток а саме: за 2020 рік - 45 доби виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме за 2020 р. – 45 доби, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення, є протиправною.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1, 2, 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Згідно з ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ «Порядку та умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, слід звернути увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році, однак надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і «Порядку та умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», тому при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» і ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19, від 30.11.2022 року у справі № 640/85/20.
Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме за 2020 р. – 45 діб, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, проте відповідач протиправно її не виплатив.
У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в даному випадку, Головним управлінням в наказі про звільнення від 27.10.2021 № 1743 о/с визначено, що ОСОБА_2 має право на отримання компенсації за 37 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2021 року до дня звільнення. Натомість позов побудований зовсім на іншій підставі: на листі-відповіді на адвокатський запит, де згадується 45 діб за 2020 рік. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в наказі про звільнення від 27.10.2021 № 1743 о/с зазначено про невикористану чергову відпустку за період з 01 січня 2021 року по день звільнення та не зазначено про додаткову відпустку за 2020 рік, про яку вказано у листі-відповіді.
Що стосується строку звернення до суду з відповідним позовом, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 3 та 5 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення). Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частину 1 та 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116)".
Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 р. у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19.01.2023 р. у справі № 460/17052/21 і від 25.04.2023 р. у справі № 380/15245/22.
Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є протиправна бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток а саме: за 2020-2021р.р. - 45 доби виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.
Отже, на спірні правовідносини розповсюджуються положення частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022 р.), а тому право позивача на звернення до суду із цим позовом, не обмежене будь-яким строком.
За таких обставин, бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме за 2020 р. – 45 доби, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення, є протиправною, а тому позов вимоги підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року по справі № 420/24926/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький