Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2642/26 
номер провадження 2/695/2531/26

10 вересня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі
судді Апанасенко К.І.,
за участю секретаря судового засідання Козлова Б.О.,
представника позивача адвоката Сизька Д.Б.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,
УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, в якому просив визнати об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та поділити майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності шляхом:
визнання за ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частину: нежитлового приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та легкового автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020;
визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину: нежитлового приміщення загальною площею 74 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та легкового автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_2 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2018 року позивач уклав шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим шлюб розірвано. Зазначає, що в період шлюбу з відповідачем за спільні сімейні кошти було придбано нежитлове приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020.
30.07.2026 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог та виклав позовну заяву в новій редакції, у зв`язку з чим просив суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності та поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення та визнання за ОСОБА_2 права власності на легковий автомобіль.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2026 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
27.07.2026 в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Відповідачка вказувала на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту права, оскільки просив суд поділити майно подружжя шляхом присудження кожному співвласнику не конкретних, окремих речей, а визнання за кожною зі сторін права власності на 1/2 частину від кожного об`єкта, який підлягає поділу.
30.07.2026 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог та виклав позовну заяву в новій редакції (процитована вище).
11.08.2026 в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву в уточненій редакції, в якому відповідачка просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Позивачка посилалася на те, що нежитлове приміщення, яке просить виділити йому Позивач, оцінене у 491 743,05 грн., в той час як легковий автомобіль, який пропонується Відповідачці, оцінений в 432 457,86 грн. Відповідачка заперечує проти запропонованого позивач варіанту поділу з тих підстав, що майно, яке пропонується виділити їй у власність, має меншу вартість, ніж запропоноване до виділу Позивачу.
30.08.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив та просив врахувати, що згідно з довідкою Фонду державного майна України про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.06.2026 № 201-20260617-0011918729 нежитлове приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 2 оцінене не в 491 743,05 грн як вважає відповідачка, а лише в 176 043,27 грн, що вбачається із самого тексту довідки від 17.06.2026. Вартість самого приміщення зазначена в п.20.1 довідки і становить 176 043,27 грн. А в п.20.2 довідки вказується сума 315 699,78 грн, яка є вартістю земельної ділянки, на якій це приміщення розміщене, але яка не перебуває у власності сторін справи і не є предметом поділу. Що стосується суми 491 743,05 грн, то ця сума є сумарною власністю нежитлового приміщення і земельної ділянки.
Тому позивач просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.
Згідно із заявою про визнання позову у справі від 31.08.2026 відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі в редакції позовної заяви із уточненими позовними вимогами.
Ухвалою від 31.08.2026, постановленою в підготовчому судовому засіданні, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення і відклав його ухвалення та проголошення до 12:00 год. 10.09.2026.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2018 року, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 86 від 22.09.2018, складеного Золотоніським міськрайонним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 7).
Рішенням Окружного суду м. Лінген (Емс) (Федеративна Республіка Німеччина) від 13 травня 2024 року у сімейній справі 19 F 22/24 S, шлюб, який укладено 22.09.2018 між подружжям ОСОБА_4 , розірвано.
Відповідно до ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 695/100/26 визнано на території України вказане рішення Окружного суду м. Лінген (Емс) (Федеративна Республіка Німеччина) від 13 травня 2024 року у сімейній справі 19 F 22/24 S.
За час перебування сторін у шлюбі подружжям за спільні кошти було набуте майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, серед якого зокрема:
нежитлове приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого згідно з довідкою Фонду державного майна України про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.06.2026 № 201-20260617-0011918729 становить 176 043,27 грн;
легковий автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020, вартістю 432 457,86 грн (а.с. 25).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на цей об`єкт зареєстровано 26.08.2020 за ОСОБА_1 .
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником легкового автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, є ОСОБА_1 . Дата реєстрації автомобіля – 27.10.2020.

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Засади ст. 15 ЦК України гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у власність спірне майно.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з частиною першою статті 69 СК України подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до частини другої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами першою, другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу або виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним із подружжя.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Зазначеною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановленням їх вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди — виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Стаття 41 Конституції України та статті 316-319, 321 ЦК України передбачають, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невід`ємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом.
Як установив суд, подружжя ОСОБА_4 набуло у шлюбі наведене вище майно. Під час провадження у справі позивач висловив вимогу залишити в його власності нежитлове приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 176 043,27 грн, а у власності відповідача - легковий автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020, вартістю 432 457,86 грн.
Відповідач під час підготовчого провадження у справі повністю визнала заявлені позовні вимоги, матеріали справи не містять доказів існування спору щодо вартості майна чи порядку користування ним.
Згідно з ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4-5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
З урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, оскільки спірне майно було придбано подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі, що не заперечується відповідачем, а тому є їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання нежитлового приміщення загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та легкового автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020, спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя згідно з редакцією уточненої позовної заяви від 31.07.2026.
При цьому суд враховує, що відповідач повністю визнала позов, і визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом.

V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Позивач по справі звільнений від сплати судових витрат як інвалід ІІ групи.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Отже, з відповідача належить стягнути до державного бюджету 50 відсотків судового збору, належного до сплати при поданні позову.
Відповідна сума судового збору при подачі позову, з урахуванням вартості майна, що суд поділив, мала становити: 1% вартості транспортного засобу (432 457,86 грн) + 1% вартості нежитлового приміщення (176 043,27 грн), тобто 4 324,58 грн + 1760,43 грн = 6 085,01 грн.
Значить, у дохід бюджету з відповідача належить стягнути 3 042,51 грн.
Керуючись статтями 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 74 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020.
У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 74 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2009, дата реєстрації 27.10.2020.
Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір у розмірі 3 042,51 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя К.І. Апанасенко