Справа №950/3313/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2403/26 	
Категорія - 53 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Нестеренка М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» Мисюкевич Катерини Володимирівни на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 травня 2026 року, ухвалене в м. Лебедин у складі судді Стеценка В.А., в цивільній справі № 950/3313/25 у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, повний текст рішення складено 15 травня 2026 року,
в с т а н о в и в :

28 жовтня 2025 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» (далі –ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2020 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201722828. Забезпеченим транспортним засобом за зазначеним страховим полісом є автомобіль Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 .
26 липня 2021 року на автомобільній дорозі сполученням м. Лебедин – с. Гарбари сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Jeep Patriot, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 10 серпня 2021 року у справі № 950/1513/21 відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2022 року у справі № 950/1540/21 встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Jeep Patriot, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи та відповідними судовими рішеннями. Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування.
На підставі зібраних документів позивачем було складено страховий акт № 2300359833, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становив 17318,40 грн з урахуванням франшизи у розмірі 2600 грн. Зазначену суму страхового відшкодування було виплачено потерпілому.
12 січня 2025 року змінено найменування юридичної особи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ».
Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ» 17318,40 грн матеріальної шкоди в порядку регресу.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 травня 2026 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 15 вересня 2021 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у зв`язку з ДТП, яка сталася з вини відповідача. Звертаючись 28 жовтня 2025 року до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, позивач вважав, що строк позовної давності ним не пропущено.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про сплив позовної давності з підстав пропуску процесуальних строків. Натомість позовна давність не є інститутом процесуального права. Апелянт вказує, що право регресної вимоги виникло з моменту виплати страхового відшкодування 15 вересня 2021 року. Водночас перебіг позовної давності був продовжений на період дії карантину, запровадженого у зв`язку з COVID-19, а також зупинений на час дії воєнного стану відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, апелянт вважає, що строк позовної давності на момент звернення до суду 28 жовтня 2025 року не сплив, а тому позов подано в межах установленого законом строку.
У зв`язку з цим апелянт вважає передчасним висновок суду про сплив позовної давності, оскільки судом не враховано положення пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими на період дії воєнного стану було зупинено (продовжено) перебіг строків позовної давності.
07 липня 2026 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що з моменту виплати позивачем страхового відшкодування 15 вересня 2021 року до звернення до суду з позовом 28 жовтня 2025 року минуло понад чотири роки, у зв`язку з чим ним було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Крім того, відповідач вказує, що позивач не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності та не довів наявності обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду. На його думку, карантин та воєнний стан самі по собі не є підставою для незастосування позовної давності, оскільки позивач мав можливість реалізувати право на судовий захист, зокрема через систему «Електронний суд». 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у зазначеній справі не відповідає. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 31 жовтня 2020 року між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201722828. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.3-зворот).
27 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до філії ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26 липня 2021 року на автодорозі Лебедин – с. Гарбари за участю автомобіля Jeep Patriot, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , що підтверджується копіями повідомлень (а.с.8,9). 
Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 10 серпня 2021 року у справі № 950/1513/21 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та встановлено, що 26 липня 2021 рок4у о 20 год. 10 хв., відповідач, керуючи автомобілем Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі Лебедин – с. Грабарі, під час виконання обгону, не вибрав безпечної швидкості руху, після чого автомобіль занесло, та допустив зіткнення з автомобілем Jeep Patriot, державний номерний знак НОМЕР_2 . У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (а.с. 4–5).
Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2022 року у справі № 950/1540/21 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та встановлено, що відповідач 26 липня 2021 року о 20 год. 10 хв. На автодорозі м. Лебедин – с. Грабарі керував автомобілем Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння (а.с.27–29).
На підставі зібраних документів ПрАТ «СК «Провідна» складено страховий акт № 2300359833, згідно якого визначено розмір страхового відшкодування в сумі 17318,40 грн (з урахуванням франшизи у розмірі 2 600 грн) (а.с. 25).
Вказану суму було виплачено на рахунок потерпілого 15 вересня 2021 року, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.26).
12 січня 2025 року було змінено назву юридичної особи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ» (а.с.30).
З позовною заявою до відповідача про стягнення 17318,40 грн у порядку регресу представник позивача звернувся 28 жовтня 2025 року, подавши до суду позов через систему «Електронний суд» (а.с.1).
Представник відповідача просила суд застосувати у справі позовну давність, звернувшись до суду з письмовою заявою 13 січня 2026 року (а.с. 46).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право регресної вимоги у позивача виникло 15 вересня 2021 року, коли було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі. З позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу позивач звернувся до суду лише 28 жовтня 2025 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила представник відповідача.
Суд першої інстанції також зазначив, що саме по собі запровадження воєнного стану в Україні та посилання на його дію без належного обґрунтування впливу на можливість своєчасного звернення до суду, а також без подання належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин не є підставою для неврахування наслідків спливу позовної давності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, зважаючи на наступні обставини.
За п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на момент скоєння ДТП.
Відповідно до п. «в» п.38.1.1 ст. 38 вказаного закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15 вересня 2021 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини ОСОБА_1 
28 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Разом із цим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та під час воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Разом з цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. 
Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025, який набрав законної сили 04 вересня 2025 року, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено.
Відтак з 04 вересня 2025 року згідно із Законом № 4434-IX, який виключив відповідний пункт 19 з Перехідних положень ЦК України, відновлено дію положень щодо позовної давності.
До суду з цим позовом позивач звернувся 28 жовтня 2025 року. Враховуючи, що право регресної вимоги виникло 15 вересня 2021 року з моменту виплати страхового відшкодування, а перебіг позовної давності продовжувався на період дії карантину, надалі — на період дії воєнного стану, а з 30 січня 2024 року був зупинений до 04 вересня 2025 року, коли набрав чинності Закон № 4434-ІХ, колегія суддів доходить висновку, що позов подано в межах установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.
Таким чином суд першої інстанції помилково вважав, що звернення позивача до суду з вказаним позовом відбулось з порушенням строку позовної давності.
Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, є безпідставним, оскільки зазначена справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства та стосувалася застосування процесуального строку звернення до адміністративного суду і його поновлення. В зазначеній справі питання застосування строку позовної давності не було предметом вирішення. 
Натомість у справі, яка переглядається, ключовим питанням є застосування позовної давності як інституту матеріального права, перебіг якої у спірний період регулювався спеціальними положеннями пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, наведений правовий висновок не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
До того ж, згідно висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № № 911/3681/17, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги зазначені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, які не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки стосуються питання перебігу строку звернення до суду в порядку адміністративного судочинства, а також у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 370/522/16-ц від 18 січня 2022 року та ухвалі від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц, в яких надавалася оцінка підстав для поновлення процесуальних строків звернення до суду з апеляційними та касаційними скаргами.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції помилково застосував наслідки спливу позовної давності, а тому відповідні висновки суду не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Керуючись положеннями частин першої, другої статті 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позову та повне задоволення апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОВАГРОІНВЕСТ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,20 грн – за розгляд справи у суді першої інстанції, а також 3633,60 грн - за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що ціна позову у зазначеній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» Мисюкевич Катерини Володимирівни задовольнити.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» (Код ЄДРПОУ 23510137) 17318 грн 40 коп. матеріальної шкоди в порядку регресу, а також судові витрати в сумі 2422 грн 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» 3633 грн 60 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий -  	А.П. Сидоренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Нестеренко