Справа № 202/1429/26
Провадження № 2/202/2927/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

10 липня 2026 року  м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року позивач в особі свого представника – адвоката Педуса О.В. через підсистему «Електронний суд» звернулася з позовом, в якому зазначила, що 25 грудня 2025 року в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею і ОСОБА_2 , про що складений актовий запис № 1150.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 .
Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними втрачено почуття любові та поваги, відсутня взаємодопомога і підтримка. 
В 2025 році шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. 
Малолітня дитина проживає разом з нею.
Відповідач є працездатним, отримує дохід, інших осіб на утриманні не має.
За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати та залишити малолітнього сина проживати разом з нею; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 », стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 1331,20 грн. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 31 березня 2026 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача – адвокат Педус О.В. через підсистему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.
В свою чергу, відповідач повідомлявся про розгляд справи, відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився, тому судом проведений заочний розгляд справи в його відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом установлено, що 25 грудня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , про що складений актовий запис № 1150 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ».
Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з позовною заявою сторони припинили шлюбні відносини у 2025 році, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.
Малолітній син проживає з матір`ю. 
При вирішенні спору між сторонами суд керується наступним:
Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.
Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення.
Виходячи з взаємовідносин між сторонами, причин позову про розірвання шлюбу, викладених у позовній заяві, всіх обставини життя сторін, зокрема припинення ними шлюбних відносин і небажання позивача зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.
Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач у своїй позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, тому прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити « ОСОБА_4 ».
Щодо вимоги про залишення дитини проживати з матір`ю, то суд зазначає, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , 2017 року народження, мешкає з позивачем. 
Матеріали справи не містять даних та доказів наявності між сторонами спору щодо місця проживання дитини. 
Тож за відсутності між сторонами спору місце проживання дитини може бути визначено за домовленістю сторін і без констатації місця проживання дитини в судовому рішенні.
Суд вважає, що з огляду на відсутність спору підстави для вирішення в судовому порядку питання про те, з ким має бути залишена дитина після розірвання шлюбу між сторонами, відсутні.
При цьому в разі виникнення спору позивач не позбавлена можливості звернутися до органу опіки та піклування чи до суду з відповідним позовом із наданням належних доказів на підтвердження такої вимоги.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд виходить із того, що згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
В силу статті 191 СУ України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд звертає увагу, що спір щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Отже, в разі спору суд має вирішити питання не лише щодо стягнення аліментів, а й визначити їх розмір.
В даному випадку звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини свідчить про наявність між сторонами спору щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на дитину.
Суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому відповідач доказів наявності на його утриманні інших осіб не надав. 
Отже, з урахуванням матеріального стану сторін, всіх інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, суд доходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина слід визначити в розмірі 1/4 (однієї чверті) його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову – 18.02.2026, і до досягнення дитиною повноліття.
Суд звертає увагу, що такий розмір аліментів на дитину відповідає законодавству, є необхідним для забезпечення розвитку дитини. 
Натомість суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) не доведені. 
Суд звертає увагу, що відповідно до статі 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), які можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тож у разі понесення додаткових витрат на дитину позивач має право звернутися з позовом про стягнення з відповідача таких витрат, а не стягнення аліментів у більшому розмірі.
Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. 
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Тож, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру - про розірвання шлюбу в розмірі 1331,20 грн.
У частині вимоги про стягнення аліментів позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
Отже суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 141, 258-259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 25 грудня 2015 року в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1150.
Прізвище дружині після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_4 ».
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову – 18 лютого 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
У решті вимог - відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя     Наталія Марченко