ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 363/3961/24
провадження № 61-14749св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - російська федерації в особі уряду російської федерації,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лупейка Олександра Васильовича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року у складі судді Рудюка О. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до російської федерації, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 50 000 000,00 грн, що еквівалентно 1 228 501,23 дол. США або 1 134 350,16 Євро, на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої 24 лютого 2022 року, та введення воєнного стану вона зазнала значних моральних і фізичних страждань. Проживаючи усією сім`єю у м. Вишгороді Київської області, вона постійно перебувала у стані страху через ракетні обстріли. Додатковим джерелом психологічних переживань стало те, що її молодший син продовжує проходити військову службу, а старший був демобілізований за станом здоров`я.

Зазначила, що 23 листопада 2022 року внаслідок ракетного удару був зруйнований будинок на АДРЕСА_1 , в якому вона перебувала, внаслідок чого вона зазнала тілесних ушкоджень. Поранення, яких вона зазнала, та пережиті події істотно погіршили її фізичний і психічний стан, спричинили безсоння, підвищення артеріального тиску, проблеми із серцем та глибоке психотравмування. 

Стверджувала, що завдана моральна шкода перебуває у прямому причинному зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а розмір такої шкоди підтверджений висновком спеціаліста-психолога.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 26 лютого 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув з російської федерації в особі її уряду на користь ОСОБА_1 5 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конвенцією ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятою резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року, Законом України «Про міжнародне приватне право», практикою Верховного Суду у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної держави, суд виснував, що російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якої проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, і, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні у 2014 році суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї держави та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної держави.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 зазнала моральних страждань внаслідок збройної агресії російської федерації. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, суд враховував тривалість порушення, яке продовжує існувати, його наслідки для позивачки, яка змушена докладати додаткових зусиль для влаштування свого побуту внаслідок втрати житла, вік позивачки, для якої такі кардинальні зміни в її житті є складними та обтяжливими. Суд, здійснюючи оцінку на основі справедливості, вважав розумним присудити позивачці на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5 000 000,00 грн, що відповідатиме ступеню заподіяним їй моральним стражданням і буде достатнім для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану.

Визначений у висновку спеціаліста-психолога від 31 травня 2024 року розмір моральної шкоди в сумі 50 000 000 грн суд вважав завищеним і таким, що не може вважатися співмірним зі змістом порушених прав та їх обсягів, виходячи з підстав, обґрунтованих у позові.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги до російської федерації задовольнити у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження зазначила те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 та постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 263/16183/18, від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20, від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційну скаргу мотивувала тим, що присуджений їй розмір морального відшкодування є незаконно заниженим. Суди попередніх інстанцій всупереч нормам процесуального права поверхнево дослідили зібрані у справі докази, що й призвело до заниження розміру відшкодування шкоди, що об`єктивно не відповідає рівню її морального травмування. Суди в оскаржуваних судових рішеннях лише згадали про висновок спеціаліста-психолога, проте не проаналізували і належним чином його не оцінили, водночас суб`єктивно визначили розмір морального відшкодування і не навели своїх критеріїв.

Зазначила, що наявний у справі висновок спеціаліста-психолога є письмовим доказом у розумінні статті 95 ЦПК України і, за змістом проведеного дослідження, базувався на застосованій для встановлення розміру реєстровій експертній психологічній методиці українського науковця в поєднанні з іншими методиками. Тобто, психолог у висновку за своїми дослідженнями встановив рівень її особистої самооцінки і, виходячи з неї, визначив розмір морального відшкодування на підставі того, що нею пережито, керуючись науковими критеріями, з урахуванням усіх психотравмуючих чинників.

Вважає, що вона повною мірою довела рівень її моральних страждань, і позов має бути задоволений в повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції.

26 грудня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

10 грудня 2004 року ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_2 , яку після його смерті успадкував його син ОСОБА_3 .

З 17 червня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 листопада 2022 року відомо, що слідче управління Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Вишгородське районне управління Головного управління Національної поліції у Київській області 02 листопада 2022 року о 17:43:03 внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 438 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 23 листопада 2022 року близько 14 год 05 хв представники збройних сил російської федерації завдали ракетного удару по м. Вишгороду Київської області, внаслідок чого спричинили пошкодження будинку на АДРЕСА_1 , а також загибель і поранення цивільних осіб.

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 зазнала травм, та їй встановили діагноз: закритий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням, що підтверджується довідкою від 25 листопада 2022 року № 3273, виданою травмпунктом КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР. Також їй діагностували мінно-вибухову травму, множинні підшкірні гематоми тулуба, забій м`яких тканин лівої стопи, ЗЧМТ.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3442/1587 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР з 25 до 28 листопада 2022 року.

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 пройшла обстеження у ТОВ «Медичний центр діагностики «МРТ», за результатами якого встановили ознаки консолідованого перелому п`яткової та таранної кісток, вільні кісткові тіла, частковий розрив передньої таранно-малогомілкової зв`язки, п`ятково-малогомілкової зв`язки. Інтерстиційний надрив дельтовидної зв`язки, остеоартроз 2 ступеня, синовіїт, набряк м`яких тканин.

Згідно з висновком експерта № 34осв.-2022 року, під час освідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 листопада 2022 року з урахуванням даних наданої медичної документації та консультативного висновку консультанта-рентгенолога у пацієнта виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а) забою м`яких тканин тім`яної області зліва; б) синців (у проєкції нижнього краю правої лопатки, поперекової області зліва/два/, по задній поверхні правої гомілки у верхній та середній третині, по задній поверхні лівого стегна у нижній третині, в проєкції зовнішнього краю лівої лопатки); в) перелому лівої п`яткової кістки. Ці тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого(-их) предмета(-ів), можливо 23 листопада 2022 року, та за обставин, що викладені у постанові про призначення експертизи.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 10 квітня 2024 року спеціаліст-психолог ОСОБА_4 провів психологічне дослідження ОСОБА_1 на предмет психотравмування та визначення розміру моральної шкоди, спричиненої їй у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, за результатами якого 31 травня 2024 року склав висновок.

Згідно з цим висновком була досліджена ситуація, пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації на Україну, яка є, беззаперечно, психотравмуючою для неї. Психолог встановив, що глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для її фізичного і психологічного здоров`я. За обставин, які розглянуті у дослідженні, ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, і між спричиненою їй шкодою та психотравмуючими факторами є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Рекомендований розмір морального відшкодування ОСОБА_1 становить 50 000 000,00 грн, зокрема з урахуванням фактору, що сама ОСОБА_1 вважає таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення її морального (психологічного) здоров`я.

З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалений постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася і триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, третьої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом позову у справі, що переглядається, є матеріально-правова вимога громадянки України до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з агресією російської федерації проти України.

Загальновідомою обставиною, тобто такою, що не потребує доказування (частина третя статті 82 ЦПК України), є те, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.

02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Виходячи зі змісту цієї колізійної норми, яка закріплює колізійний принцип lex loci delicti (закон місця вчинення цивільного правопорушення (делікту),питання відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, повинно регулюватися правом України.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

У частині першій статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі№ 279/1834/22).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша - четверта статті 12 ЦПК України).

Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої позивачці моральної шкоди, характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких вона зазнала, вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, визначивши достатній розмір відшкодування моральної шкоди.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22, від 14 січня 2025 року у справі № 125/2253/24, від 29 січня 2025 року у справі № 754/15605/23, від 31 березня 2025 року у справі № 363/4821/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 175/8881/23, від 29 січня 2026 року у справі № 367/10774/23 у подібних правовідносинах щодо визначення розміру компенсації за спричинену внаслідок агресії російської федерації моральну шкоду.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 та постановах Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22, від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 27 січня 2021 року у справі № 263/16183/18, від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, що зазначені у касаційній скарзі, Верховний Суд відхиляє, оскільки висновки судів, зроблені за наслідками розгляду справи по суті, не суперечать правовими висновками, викладеними у наведених у касаційній скарзі постановах.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неправильно визначили розмір моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Суди попередніх інстанцій дослідили зібрані у справі докази, зокрема й висновок спеціаліста-психолога від 31 травня 2024 року, та виклали свої висновки щодо їх оцінки в оскаржуваних судових рішеннях. Той факт, що суди не погодилися із зазначеним у цьому висновку розміром відшкодування моральної шкоди, не свідчить про те, що суди не дослідили цього документа, оскільки дослідженню підлягають як кожен доказ окремо, так і їх сукупність, і суд, який розглядає справу, вправі самостійно визначити розмір відшкодування, який буде достатнім і відповідатиме завданій моральній шкоді, обсяг і зміст якої визначила позивачка у своєму позові.

З огляду на це Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не оцінили цей висновок належним чином та не взяли його до уваги.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) про неправильне застосування судами норм матеріального права є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення заявником наведених правових норм і необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун