Єдиний унікальний номер 932/12200/25
Номер провадження2/205/2160/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Дорошенко Г.В., 
за участю секретаря судового засідання Копич В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Свеа Фінанс» в особі представника Паладич А.О. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №2973232 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає клієнту кредит у розмірі 19700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 363 дні, з періодичністю платежів зі сплати відсотків - кожні 11 днів, знижена процентна ставка становить 1,00% на день, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ліцензія на послуги з переказу коштів без відкриття рахунку №21/788-рк від 01.05.2023 року видана Національним Банком України. 25 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №2973232 від 22.02.2022 року в загальному розмірі 89302,99 грн, з яких: 19104,95 грн - заборгованість за тілом кредиту; 70198,04 грн - заборгованість за відсотками. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, просить суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача зазначену суму заборгованості та судове витрати по справі.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 02 грудня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Новокодацького районного суду міста Дніпра.
22 січня 2026 року справа надійшла до Новокодацького районного суду міста Дніпра, зареєстрована канцелярією суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Дорошенко Г. В. 
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27.01.2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Не погодившись із заявленими позовними вимогами, відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано жодного належного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Наданий позивачем лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 04.03.2024 року не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76-79 ЦПК України. Цей документ не є первинним бухгалтерським документом відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є розрахунковим документом згідно зі статтями 21, 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та не є банківською випискою з рахунку Відповідача, яка відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є підтвердженням виконаних за день операцій. Зазначений лист є службовою кореспонденцією, складеною в односторонньому порядку особою, залученою первісним кредитором, та не містить ідентифікуючих даних, які б підтверджували належність карткового рахунку № НОМЕР_1 відповідачу, зокрема відсутнє прізвище, ім`я, по батькові власника рахунку, реквізити договору банківського рахунку, ідентифікаційний номер. У свою чергу, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем від первісного кредитора грошових коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позовній заяві. Твердження позивача про те, що відповідач нібито «вчинив конклюдентні дії, які свідчать про прийняття укладеного кредитного договору», ґрунтується виключно на розрахунку заборгованості, складеному в односторонньому порядку первісним кредитором. Однак цим розрахунком, не підтвердженим жодними первинними документами, не встановлено ані того, що саме відповідач, саме у зазначені дні та саме у вказаних сумах здійснював будь-які платежі, ані того, що такі платежі взагалі мали місце. За відсутності банківських виписок з рахунку відповідача неможливо ідентифікувати ні платника, ні отримувача коштів, ні призначення платежу, ні навіть сам факт здійснення фінансової операції. Відтак, посилання позивача на конклюдентні дії є безпідставним, оскільки сам факт вчинення таких дій належними доказами не підтверджено. Отже, позивачем не доведено ані факту отримання відповідачем кредитних коштів, ані обставин, які б свідчили про визнання ним боргу, що відповідно до статті 81 ЦПК України покладає на позивача негативні наслідки невиконання обов`язку доказування. Посилання позивача на те, що відповідач раніше п`ять разів оформлював кредитні відносини з ТОВ «Лінеруа Україна» та погашав їх, не має жодного правового значення для вирішення даного спору та не є належним доказом у розумінні статей 76-79 ЦПК України. По-перше, ця інформація подана позивачем виключно з його слів, без підтвердження жодними доказами (копіями попередніх договорів, виписками про їх погашення тощо), а отже ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України не допускається. По-друге, наявність у відповідача попередніх кредитних відносин з тим самим кредитором жодним чином не підтверджує факту отримання коштів саме за цим договором та не звільняє позивача від обов`язку довести реальне перерахування грошей. Більше того, цей аргумент є маніпулятивним, оскільки навіть якщо припустити, що попередні договори існували та були виконані, це може свідчити лише про добросовісність відповідача у минулому, що не є предметом розгляду даної справи. Позивачем не надано жодних доказів належності карткового рахунку № НОМЕР_1 саме відповідачу. Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору №2973232 від 22.02.2022 року орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 42 975,79% річних. Такий розмір процентів не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 вказаного Закону, несправедливими є положення договору про встановлення надмірно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, процентна ставка, яка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, с явно завищеною, не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності. У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №666/4957/15-ц суд касаційної інстанції дійшов висновку, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, проценти, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугами в розумінні Закону; такі положення з точки зору суду є нікчемними, оскільки порушують баланс прав й обов`язків на шкоду споживачу. Нарахування процентів на суму 19 700,00 грн призвело до заборгованості по процентах у розмірі 70 198,04 грн, що в 3,5 рази перевищує суму тіла кредиту. Така непропорційність є неприпустимою та свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статтях 3, 509 Цивільного кодексу України. У позовній заяві позивач стверджує, що кредит надавався строком на 11 днів. Водночас відповідно до пункту 1.3 Кредитного договору №2973232 від 22.02.2022 року, який міститься в матеріалах справи, строк кредиту становить 363 дні. Вказана розбіжність є принциповою, оскільки унеможливлює перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Неможливо встановити, виходячи з якого саме строку (11 днів чи 363 дні) та на яких умовах (стандартна чи знижена ставка) здійснювалося нарахування процентів, що є недопустимим при вирішенні спору про стягнення коштів. Позивач обґрунтовує свою процесуальну правосуб`єктність у даній справі Договором факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС»). Проте належних та допустимих доказів того, що право вимоги за Договором №2973232 від 22.02.2022 року дійсно перейшло до позивача, матеріали справи не містять. Пунктом 2.2. Договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 року визначено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступаються за цим договором (портфель заборгованості) станом на дату укладення цього договору, складає 105 497 574,60 грн. Розмір заборгованості кожного з боржників зазначається в реєстрі боржників, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п.2.3. Договору факторингу, реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників на електронному носії передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати реєстру боржників на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у реєстрі боржників на паперовому носії та реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація реєстру боржників на паперовому носії. Доданий до позовної заяви реєстр боржників №1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року, підписаний уповноваженими представниками сторін договору ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і скріплений печатками сторін, не містить відомостей про передачу ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» права вимоги за кредитним договором №2973232 від 22.02.2022 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 . Наданий же позивачем витяг з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року не може вважатися належним доказом переходу права вимоги. По-перше, вказаний витяг підписаний лише директором ТОВ «СВЕА ФІНАНС», тобто є одностороннім документом, складеним самим Позивачем, що не відповідає вимогам пункту 2.3. договору факторингу, який передбачає підписання реєстру обома сторонами. По-друге, умовами договору факторингу встановлено вичерпний перелік документів, які підтверджують перелік боржників та обсяг переданих прав, а саме реєстр боржників, підписаний обома сторонами. Витяг з реєстру таким документом не є, оскільки він не підписаний первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», а отже не може підтверджувати факт передачі прав саме за цим договором. Крім того, звертає на себе увагу груба невідповідність реквізитів у наданих Позивачем документах. Договір факторингу №01.02-25/23 датований 23 травня 2023 року. Водночас у шапці наданого витягу з реєстру боржників №1 зазначено, що він є додатком №1 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23 травня 2022 року. Така сама невідповідність міститься і в наданій копії першої сторінки реєстру боржників. Вказана розбіжність у датах (2022 рік замість 2023) є неприпустимою та свідчить або про формальний підхід до складання документів, або про те, що цей витяг взагалі стосується іншого договору факторингу, укладеного в інший період часу. Така невідповідність нівелює доказову силу цього документу та унеможливлює його використання як належного підтвердження переходу права вимоги за спірним договором. У постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. У постанові від 21.07.2021 у справі №334/6972/17 Верховний Суд зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані обома сторонами договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів (за умови, що він містить дані за конкретним кредитним договором), а також докази на підтвердження оплати за договором факторингу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012, де наголошується, що відсутність належно оформленого реєстру, який би містив інформацію про передачу права вимоги до конкретного боржника, унеможливлює висновок про перехід до позивача права вимоги за відповідним кредитним договором. З наведеного позивач не довів належними та допустимими доказами набуття ним права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2973232 від 22.02.2022 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , оскільки не доведено переходу права вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (правонаступником кого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС»). Наявність невідповідностей у датах та односторонній характер витягу позбавляють ці докази юридичної сили. З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, позивач мав довести відповідними доказами факт переходу до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором №2973232 від 22.02.2022 року, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за цим договором. Оскільки таких доказів не надано, позовні вимоги с недоведеними та не підлягають задоволенню.
Представник позивача Паладич А.О. в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав клопотання, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи здійснювати без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.02.2022 року о 21:28:49 ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора К221 підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту становить 19700,00 гривень; строк кредитування 363 дні; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб надання кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем коштів кредиту на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної споживачем; знижена процентна ставка становить 1,00% на день, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день; тип процентної ставки фіксована; Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 42975,79% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 162006,89 грн (а.с. 29-32).
22.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2973232 (далі договір), відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 9-26).
Відповідно до п.п.1.2-1.6 договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 19700,00 гривень, строком на 363 дні, з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 11 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 1,00% на день, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 42975,79% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 162006,89 грн..
Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 .
Пунктом 4.1. договору встановлено, що сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюється згідно з графіком платежів.
Відповідно до п. 9.7.1. договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет/мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в інформаційно-комунікаційній системі товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направлення товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Додатком № 1 до договору встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором, в якому відображено дати та розміри платежів, які має здійснювати позичальник за кредитним договором. Вказаний графік підписано представником ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 27-28).
Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 22.02.2022 о 21:30:11 між сторонами укладено договір №2973232 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, шляхом накладення відповідачем аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора К221.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та перерахувало йому кредит в сумі 19 700,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів 22.02.2022 о 21:31:14 на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua-139748835 . 
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 року №38165-0403. 
За інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 19700,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , тобто кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 (а.с.54).
23.05.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» (на даний час ТОВ «Свеа Фінанс») (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) уклали між собою договір факторингу № 01/02-25/23 (далі договір факторингу) (а.с.55-60).
Рішенням єдиного учасника ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" № 1 від 25.03.2024 змінено назву ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на ТОВ "СВЕА ФІНАНС".
Згідно з цим договором факторингу від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта і сплачує клієнту за відступлення прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором (п.2.1 Договору факторингу).
Відповідно до п.2.2. Договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 105497574,60 грн. Згідно з Реєстром боржників, який складається Сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа.
Згідно з п.2.3. Договору факторингу Реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками Сторін і є невід`ємною частиною цього Договору. Реєстр боржників у формі електронного документа передається Клієнтом Фактору на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) і повинен повністю відповідати Реєстру боржників на паперовому носії, підписаному Сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі боржників на паперовому носії та Реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація Реєстру боржників на паперовому носії.
Відповідно до п.3.1.2. Договору факторингу право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами (відповідно до Реєстру боржників).
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що право грошової вимоги за даним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2973232 перейшло до позивача - ТОВ "Свеа Фінанс" (до перейменування - ТОВ "Росвен Інвест Україна"), оскільки згідно з наданим позивачем суду витягом з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023, який є Додатком № 1 до нього і його невід`ємною частиною, інформація щодо боржника ОСОБА_1 в ньому відсутня. Відповідно до наданої позивачем копії реєстру боржників №1 (на трьох аркушах) до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року, договір №22973232 про надання кредиту відповідачу – відсутній (а.с.62- 64).
Наданий позивачем витяг з реєстру Боржників № 1, як Додаток № 1 до Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 на одному аркуші (а.с. 65), в якому зазначений боржник ОСОБА_1 , який має заборгованість за кредитним договором № 2973232 від 22.02.2022 року в сумі 89302,99 грн, суд не бере до уваги, оскільки даний реєстр боржників складений з порушенням п. 2.3 Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023, підписаний лише позивачем і не погоджений первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», а тому не може бути підтвердженням того, що договір №2973232 входив до Реєстру боржників згідно з договором факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023.
Таким чином, належним чином оформлена копія витягу з Додатку 1 до Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023, який містить дані стосовно заборгованості ОСОБА_1 за договором № 2973232, про який позивач зазначає в своєму позові, в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З огляду на умови договору № 2973232 надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів, якими б підтверджувалося зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 за договором № 2973232 від 22.02.2022 року.
Самого розрахунку заборгованості недостатньо для висновку щодо отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та порушення останнім обов`язку щодо їх повернення.
Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач.
Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з вимогами статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просив здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача.
При цьому, представник відповідача у відзиві на позов виклав свої заперечення щодо позовних вимог.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
У даному випадку первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача чи видачу йому коштів за кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним відсутні.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Також відсутні докази того, що договір № 2973232 від 22.02.2022 входив до Реєстру боржників згідно з договором факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023.
Таким чином, жодних належних доказів набуття права вимоги позивачем до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2973232 від 22.02.2022 матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову за недоведеністю.
На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄРД 37616221, місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, електронний кабінет наявний;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , електронний кабінет наявний.

Суддя Г.В. Дорошенко