Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 	справа № 580/5758/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправними рішення від 05.05.2026 № 262340034689 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, щодо відмови у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, повторно розглянути заяву на призначити пенсії за віком, ОСОБА_1 , з врахуванням до страхового стажу періоди роботи: з 29.08.1989 до 29.05.1992, згідно довідки від 28.04.2022 № 6, з 15.10.1992 до 15.02.1993 згідно довідки від 15.02.1993 № 15-02-93, з 01.04.1993 до 01.02.1994, згідно довідки від 01.02.1994 № 01/02/94, з 02.02.1994 до 29.11.1996, згідно довідки від 29.11.1996 № 8, з 03.01.1997 до 31.05.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 2/05, з 01.06.2000 до 31.12.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 31.12.2000, з 08.02.2001 до 31.12.2017, згідно довідки від 22.04.2026 № 1-22/04/26.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства - не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, зокрема, в даному випадку, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Позивач зазначає, що його страховий стаж загальним обсягом 33 роки підтверджений відповідними довідками, а тому він має право на призначення пенсії за віком.
Ухвалою від 08 червня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
19.06.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представниця відповідача-1 просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії, встановлено, що страховий стаж становить 6 років 3 місяці 26 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 29.08.1989 до 29.05.1992, згідно довідки від 28.04.2022 № 6, з 15.10.1992 до 15.02.1993 згідно довідки від 15.02.1993 № 15-02-93, з 01.04.1993 до 01.02.1994, згідно довідки від 01.02.1994 № 01/02/94, з 02.02.1994 до 29.11.1996, згідно довідки від 29.11.1996 № 8, з 03.01.1997 до 31.05.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 2/05, з 01.06.2000 до 31.12.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 31.12.2000, з 08.02.2001 до 31.12.2017, згідно довідки від 22.04.2026 № 1-22/04/26, оскільки страховий стаж не підтверджений записами трудової книжки (документ відсутній). Періоди доцільно підтвердити актом перевірки достовірності видачі документів. Головним управлінням у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058- IV.
Відзив на позов від відповідача-2 до суду не надходив.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що 27.04.2026 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою щодо призначення пенсії, яка за принципом екстериторіальності передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
За наслідками розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняло рішення від 05.05.2026 № 262340034689 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи з 29.08.1989 до 29.05.1992, згідно довідки від 28.04.2022 № 6, з 15.10.1992 до 15.02.1993 згідно довідки від 15.02.1993 № 15-02-93, з 01.04.1993 до 01.02.1994, згідно довідки від 01.02.1994 № 01/02/94, з 02.02.1994 до 29.11.1996, згідно довідки від 29.11.1996 № 8, з 03.01.1997 до 31.05.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 2/05, з 01.06.2000 до 31.12.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 31.12.2000, з 08.02.2001 до 31.12.2017, згідно довідки від 22.04.2026 № 1-22/04/26, оскільки страховий стаж не підтверджений записами трудової книжки (документ відсутній). Періоди доцільно підтвердити актом перевірки достовірності видачі документів.
Рішення відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі – Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку (п. 24 Порядок № 637).
Аналіз зазначених положень вказує на те, що за відсутності трудової книжки для підтвердження стажу роботи приймаються, зокрема, довідки про періоди роботи, видані за місцем роботи, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати. Відомості про періоди роботи, зазначені у довідках мають підтверджуватися первинними документами з відповідними посиланнями на них, як на підставу надання відповідних відомостей.
Суд встановив, що на підтвердження періодів роботи з 15.10.1992 до 15.02.1993 позивач подав відповідачу-2 довідку від 15.02.1993 № 15-02-93, з 01.04.1993 до 01.02.1994, згідно довідки від 01.02.1994 № 01/02/94, з 02.02.1994 до 29.11.1996, згідно довідки від 29.11.1996 № 8, з 03.01.1997 до 31.05.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 2/05, з 01.06.2000 до 31.12.2000, згідно довідки від 31.05.2000 № 31.12.2000, з 08.02.2001 до 31.12.2017, згідно довідки від 22.04.2026 № 1-22/04/26.
Суд врахував, що зазначені довідки підписані самим позивачем, як директором підприємств та головним бухгалтером. Натомість будь-які інші документи (дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати), які у сукупності підтвердили б спірні періоди його роботи до 31.12.2003 та обставини сплати страхових внесків за період з 01.01.2004, позивач, як директор підприємств та особа, у володінні якої повинні перебувати первинні документи, до заяви про призначення пенсії не додав.
В контексті покликання позивача на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства - не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, суд звертає увагу, що оскільки довідки про періоди роботи підписані самим позивачем, як директором підприємств та головним бухгалтером, то саме на ньому лежить відповідальність за правильність та повноту оформлення відповідних документів.
За таких обставин суд доходить висновку про недостатність наданих документів для врахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для скасування спірного рішення.
Суд також зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 цього КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Варто зазначити, розгляд заяви позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у зв`язку із чим суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у спірних правовідносинах не порушило прав позивача та, як наслідок, про відсутність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії, які є предметом спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 15.11.2021, ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач-1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538);
3) відповідач-2 – Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.07.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК