Справа №760/25169/25
Провадження 2/760/4859/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2026 року          м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Маковчик К.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко Є.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 160457,18 гри, завдані внаслідок ДТП, що сталась 12 грудня 2024 року, та витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн та судовий збір у розмірі 1329,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12 грудня 2024 року близько 13 год 28 хв. за адресою: вул. Солом`янська, 24-Б у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ..
Постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2025 (справа № 760/32983/24) ОСОБА_2 визнано винним у вказаній ДТП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Згідно з висновком експерта № ЕД-19/118-25/1852-ТВ від 14.02.2025 матеріальний збиток завданий власникові автомобіля марки «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 160 457,18 грн.
Також ОСОБА_3 понесені витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 5 730,48 грн.
Перевіркою чинності полісу внутрішнього страхування встановлено, що поліс на транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 відсутній. Також перевіркою чинності полісу внутрішнього страхування встановлено, що поліс на транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_2 відсутній.
25 серпня 2025 року адвокатським бюро «Євгена Бойка» в інтересах ОСОБА_1 . ОСОБА_2 було направлено вимогу, в якій бюро просило відшкодувати ОСОБА_1 збитки у розмірі 160457,18 грн, завдані власникові автомобіля марки «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 12 грудня 2024 року. Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 27 серпня 2025 року.
Також, адвокатське бюро 28 серпня 2025 року направило до МТСБУ заяву ОСОБА_1 про здійснення йому відшкодування оціненої шкоди у розмірі 160457,18 грн, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 12 грудня 2024 року, а також здійснення відшкодування за проведення експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн.
В обґрунтування бюро зазначило, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, він не здійснював обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, тому має право на звернення до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати.
Листом від 04 вересня 2025 року МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди, посилаючись на те, що транспортний засіб «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 не відповідає вимогам п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є забезпеченим.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2025 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Однак, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №r067019830753.
Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №r067159954584.
Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, що 12 грудня 2024 року близько 13 год 28 хв. за адресою: вул. Солом`янська, 24-Б у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ..
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва №760/32983/24 від 06 березня 2025 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою Київського апеляційного суду №760/32983/24 від 04 липня 2025 року було скасовано постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року та якою було визнано винним ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок ДТП транспортний засіб «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також судом установлено, що позивач 28 серпня 2025 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з листом про відшкодування йому оціненої шкоди у розмірі 160457,18 грн, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 грудня 2024 року. А також здійснення відшкодування за проведення експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн.
04 вересня 2025 року на адресу позивача надійшов лист МТСБУ № 3-026/21857 про відмову у відшкодування шкоди, оскільки транспортний засіб «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим. 
Відповідно до висновку експерта №ЕД-19/118-25/1852-ТВ від 14 лютого 2025 року матеріальний збиток завданий власникові автомобіля марки «PEUGEOT» моделі «307», номер кузова НОМЕР_3 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на 12 грудня 2024, в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 160457,18 гривень
Вартість проведення дослідження Рівненським НДЕКЦ становить 5730,48 гривень, які були сплачені позивачем, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.04169117998.1 від 03 лютого 2025 року.
Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, просить стягнути з відповідача на його користь збитки у розмірі 160457,18 гри, завдані внаслідок ДТП, що сталась 12 грудня 2024 року, витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн та судовий збір у розмірі 1329,50 грн.
Відповідач відзиву не подав.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 752/13375/19.
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача на транспортний засіб «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП не була застрахована в страховій компанії.
Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який знаходився за кермом транспортного засобу марки «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , у момент ДТП 12 грудня 2024 року є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 14 листопада 2023року, та звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Як вказується у позовні заяві, позивач 28 серпня 2025 року звертався до МТСБУ з листом про відшкодування йому оціненої шкоди у розмірі 160457,18 грн, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 грудня 2024 року. А також здійснення відшкодування за проведення експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн. 04 вересня 2025 року на адресу позивача надійшов лист МТСБУ № 3-026/21857 про відмову у відшкодування шкоди, оскільки транспортний засіб «PEUGEOT», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим. 
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників автомобілів застрахована не була, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинна сплатити на користь позивача суму матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 160457,18 грн.
Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, позивачем за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1329,50 грн.
Крім того, витрати позивача на проведення експертного дослідження становлять 5730,48 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.04169117998.1 від 03 лютого 2025 року на суму 5730,48 грн.
Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Позивачем у позовній заяві визначено, що розмір витрат на правову допомогу становить 12000 грн.
На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, долучено копії:
- договору №22/08/25-2 про надання правової допомоги від 22 серпня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Євгена Бойка», в особі керуючого бюро Бойка Є.В.;
- акту наданих послуг від 08 вересня 2025 року;
- ордеру про надання правової допомоги серії АІ №1995555 від 09 вересня 2025 року;
- платіжної інструкції №2.298451493.1 від 08 вересня 2025 року.
Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.
Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.
Відповідач ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.
Крім того, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2023 року №910/7032/17).
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.
При цьому, суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.
Таким чином, враховуючи, що заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, з відповідача на користь позивача належить стягнути 12000 грн судових витрат, сплачених за надання правової допомоги.
Враховуючи викладене, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 19059,98 грн (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1329,50 грн, витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 5730,48 грн та витрати на професійну правничу допомоги в розмірі 12000 грн).
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 160457 (сто шістдесят тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 18 копійок в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19059 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 98 копійок в рахунок понесених позивачем судових витрат.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Відомості про учасників справи:
позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Солом`янського
районного суду міста Києва         Н.М. Аксьонова