ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 558/95/26 пров. № А/857/32739/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Валюха В.М.,
суддів Бруновської Н.В., Хобор Р.Б.,
за участю секретаря судового засідання Загреви М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 20 травня 2026 року у справі № 558/95/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови (суддя Олексюк А.О., час і місце ухвалення рішення - 20 травня 2026 року, с-ще Демидівка),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Рівненській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6633533 від 08.02.2026, складеної поліцейським 2 взводу 3 батальйону УПП в Рівненській області капралом поліції Андрощук С.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у виді штрафу в розмірі 20400 грн та закриття провадження у справі.
Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 20.05.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Представник позивача - адвокат Лейковський М.П., не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 20.05.2026 у справі № 558/95/26 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Скасувати постанову серії ЕНА № 6633533 від 08.02.2026 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної правової оцінки доказам правопорушення, оцінки дотримання відповідачем вимог про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача та винесення оскаржуваної постанови, не дав належної оцінки щодо подвійної юридичної відповідальності, а тому позивача неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції частини четвертої статті 126 КУпАП.
Стверджує також, що 08.02.2026 позивач не керував транспортним засобом, а відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б дозволяли вважати доведеним вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, а саме докази керування транспортним засобом. Суд першої інстанції безпідставно послався на відеозапис, зроблений поліцейським, на місці події (на відеозапису не фіксується рух автомобіля та керування ним, його зупинка), та не надав оцінку допустимості пояснень ОСОБА_2 з огляду на неприязні відносини з позивачем. Скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова винесена особою, уповноваженою на вчинення таких дій, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам статті 283 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 25.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК України), яким охоплюється приведення в рух 08.02.2026 о 13:30 автомобіля ВАЗ-21063, д.р.н. НОМЕР_1 , який був у користуванні ОСОБА_2 та проїзд на ньому із місця його стоянки з наступним зіткненням з металевим парканом по вул. Польова, 3 в с-ще Демидівка. Адміністративне та кримінальне провадження відносно позивача стосується його дій в одну й ту саму дату, в одни і той же проміжок часу, в одному й тому ж місці, та в обох випадках дії позивача описуються як керування транспортним засобом як спосіб його заволодіння та наслідком такого керування - пошкодження автомобіля. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив передчасний висновок про те, що не заслуговує на увагу позиція представника позивача про те, що особу не може бути притягнуто до відповідальності за одне й те ж правопорушення двічі.
Відповідач не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач та його представник в судове засідання не прибули, при цьому представник позивача Лейковський М.П. подав до суду письмове клопотання про проведення апеляційного розгляду справи без участі позивача та його представника.
В судовому засіданні представник відповідача Івашинюта І.О. щодо змісту і вимог апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що винесеною поліцейською 2-го взводу 3-го батальйону УПП в Рівненській області капралом поліції Андрощук С.О. постановою від 08.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 20400 грн за порушенням ним ПДР. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 08.02.2026 о 14:00 в с-ще Демидівка, вул. Польова, 3, керував транспортним засобом, будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобамии на підставі постанови Демидівського районного суду Рівненської області від 11.04.2025, справа № 558/434/24, відеофіксація велась на технічний пристрій бодікамеру 470478, чим порушив пункт 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.
Постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 11.04.2025 у справі №558/434/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постанова набрала законної сили 22.04.2025.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, що перебував в користуванні ОСОБА_2 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП, повністю підвердив в суді свідок ОСОБА_2 , показання якого повністю підтверджуються даними відеозапису з місця події, зробленого поліцейськими на бодікамеру, що було досліджено під час розгляду адміністративного позову, під час якого ОСОБА_2 повідомляв поліцейських про скоєне. Із змісту постанови поліцейської встановлено, що в ній зазначені відомості щодо часу, місця та обставин справи, які повністю підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_2 , поясненнями представника відповідача Івашинюти І.О., а також дослідженим відеозаписом з реєстратора поліцейського. Позивачем до суду не надано доказів, що спростовували б обставини, викладені в оскаржуваній постанові поліцейського. Під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена особою, уповноваженою на вчинення таких дій, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Поліцейською належним чином було проведено розгляд справи та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частиною четвертою статті 126 КУпАП; було роз`яснено йому процесуальні права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також порядок та строк оскарження винесеної постанови. Позиція представника позивача, що особу не може бути притягнуто до відповідальності за одне й те ж правопорушення двічі, не заслуговує на увагу, оскільки кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 порушено за частиною першою статті 289 КК України, за незаконне заволодіння транспортним засобом, а постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена за частиною четвертою статті 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом. Посилання представника позивача на розбіжності в часі, що зазначено в постанові, поясненнях не є суттєвими та не впливають на фактично вчинене правопорушення ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Згідно із частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до частини десятої статті 15 Закону № 3353-XII забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із частиною четвертою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частинами першою - третьою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із частиною першою статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що 08.02.2026 ОСОБА_1 , будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Демидівського районного суду Рівненської області від 11.04.2025 у справі № 558/434/24, керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував в користуванні ОСОБА_2 , та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП, що підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , які узгоджуються із даними відеозапису з місця події, зробленого поліцейськими на бодікамеру. Позивач не подав до суду жодних доказів, які б спростовували обставини вчинення адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові.
Твердження апелянта про те, що показання ОСОБА_2 , з яким у позивача склалися неприязні відносини, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що свідок ОСОБА_2 був допитаний в суді першої інстанції під присягою, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та підстави не брати до уваги покази цього свідка відсутні. Показаннями вказаного свідка, які узгоджуються із даними відеозапису з місця події, зробленого поліцейськими на бодікамеру, підтверджується факт керування позивачем 08.02.2026 транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 . Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що є недоведеним факт керування позивачем зазначеного транспортного засобу з огляду на те, що на відеозапису не фіксується рух автомобіля та керування ним, його зупинка, оскільки рух автомобіля та його зупинка не могли бути зафіксовані на відеозапису, який було розпочато після того, як відбулося зіткнення автомобіля з металевим парканом господарства по вул. Польова, 3 в с-ще Демидівка.
За приписами частин першої - четвертої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, та яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 6633533 винесена особою, уповноваженою на вчинення таких дій, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Поліцейською належним чином було проведено розгляд справи та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, визначеної частиною четвертою статті 126 КУпАП. Під час розгляду справи позивачу було роз`яснено процесуальні права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також порядок та строк оскарження винесеної постанови. Відеозаписом з місця події підтверджується дотримання поліцейською порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, ознайомлення з оскаржуваною постановою позивача ОСОБА_1 , який від підпису відмовився, допустивши нецензурні висловлювання в сторону поліцейської.
Стосовно доводів скаржника про те, що особу не може бути притягнуто до відповідальності за одне й те ж правопорушення двічі, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
Згідно із частиною першою статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2025 у справі № 320/7835/23 зазначив, що стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює принцип «non bis in idem» - право не бути двічі притягнутим до кримінальної відповідальності або покараним за одне і те саме правопорушення в межах однієї держави. Положення цієї статті забороняють повторний судовий розгляд, якщо справа була остаточно вирішена (виправданням або засудженням), але роблять винятки у разі виявлення нових фактів чи істотних процесуальних недоліків, що могли вплинути на результат справи. Верховний Суд наголошує, що притягнення до юридичної відповідальності є повторним лише у разі дублювання підстав та обставин такого притягнення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 10.12.2020 у справі «Чернов проти України» (заява № 16432/10) зазначив, що відповідно до статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції Суд має встановити, чи було адміністративне провадження кримінальним за своїм характером, чи були однаковими правопорушення, у зв`язку з якими заявника було притягнено до відповідальності (idem), чи було ухвалено остаточне рішення та чи було дублювання проваджень (bis). Поняття «те саме правопорушення» - елемент idem принципу ne bis in idem у статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції - слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або, по суті, одних і тих самих фактів (див. згадане рішення у справі «Сергій Золотухін проти Росії» (Sergey Zolotukhin v. Russia), пункт 82).
Суд апеляційної інстанції відхиляє покликання скаржника на рішення Європейського Суду з прав людини від 10.12.2020 у справі «Чернов проти України» (заява № 16432/10) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 1-464/2008, оскільки висновки ЄСПЛ стосуються адміністративного правопорушення «дрібне хуліганство», передбаченого статтею 173 КУпАП, тоді як у цій справі позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за інше правопорушення - «керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами», передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП. Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 289 КК України («незаконне заволодіння транспортним засобом») та адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП («керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами») не є однаковими правопорушеннями з огляду на різні склади цих правопорушень, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП не є порушенням частини першої статті 61 Конституції України та не є порушенням принципу «non bis in idem», закріпленого статтею 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За приписами частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За змістом частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 139, 242, 272, 286, 292, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 20 травня 2026 року у справі № 558/95/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	В. М. Валюх 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 20.07.26