ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5664/26 Справа № 932/1433/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О., 
суддів – Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі – Пікос А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Позов мотивований тим, що позивачем на початку 2021 року з метою отримання заробітку з продажу акцій за допомогою компанії «Траст Макві Кепітал», ним було встановлено на його мобільному телефоні програму для віддаленого доступу «AnyDesk», завдяки чому вказана компанія отримала доступ до його особистого кабінету в системі інтернет-банкінгу «Raiffeisen Online». З метою виведення коштів з торгового рахунку, за переконанням представників компанії «Траст Макві Кепітал» та за допомогою програми «AnyDesk», представниками вказаної компанії, 29 червня 2021 року було проведено платіж з його рахунку у сумі 20 007 грн, з призначенням платежу – за інформаційну послугу.
З огляду на те, що вказані кошти було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а не на рахунок компанії «Траст Макві Кепітал», а також, виходячи з інформації наявної в мережі Інтернет щодо шахрайських схем вказаної компанії, позивач вважає наявними в діях відповідача ознаки нечесної підприємницької діяльності, оскільки згоди на перерахування коштів на рахунок останньої ним не надавалось і жодних послуг не отримувалось, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом про захист прав споживача.
Між позивачем та відповідачем не існувало будь-яких домовленостей (правочинів, договорів тощо), а тому позивач вважав, що належним способом захисту його порушених прав є застосування наслідків недійсності правочину здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності. За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 20 007,00 грн; інфляційні втрати – 7 526,25 грн; 3% річних – 1 504,64 грн та грошову компенсацію моральної шкоди – 10 003,50 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивач, виходячи із суті заявлених вимог, прагне до повернення коштів від особи, які за його твердження ним не перераховувались та з якою останній не був у будь-яких договірних відносинах і будь-яких послуг від останньої не отримував, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту з посиланням на приписи статті 215 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів» є неналежним способом захисту, оскільки в розумінні вказаних приписів Закону відсутні підстави вважати знаходження сторін у договірних правовідносинах та набуття позивачем статусу споживача; належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з позовом про стягнення коштів за механізмом встановленим статтею 1212 ЦК України.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року у частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 20 007 грн скасувати та ухвалено в цій частині нове рішення про її задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 007,00 грн.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та грошової компенсації моральної шкоди скасовано, а справу у цій частині та розподілу судових витрат передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У своїй постанові від 18 лютого 2026 року Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не навів мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та грошової компенсації моральної шкоди. Також апеляційний суд не перевірив правильність нарахування інфляційних втрат, 3% річних та наявність умов для стягнення грошової компенсації моральної шкоди.
На виконання вимог частини четвертої статті 417 ЦПК України висновки та вказівки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Скасовуючи судове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2026 року вказав на передчасність висновків про відмову в позові через відсутність перевірки правильності нарахування цих сум та невідповідність положенням статей 400, 411 ЦПК України.
Зважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року факт безпідставного одержання відповідачем ОСОБА_2 коштів позивача у сумі 20 007,00 грн є встановленим (за статтею 1212 ЦК України), апеляційний суд перевіряє обґрунтованість похідних позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України на грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України).
На підставі правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17), дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, зокрема й на ті, що виникають із безпідставного збагачення.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, відповідач безпідставно утримує кошти з 29 червня 2021 року. Оскільки зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає з моменту його отримання, нарахування санкцій на підставі статті 625 ЦК України є правомірним.
Судом перевірено застосовані позивачем індекси інфляції, встановлені Державною службою статистики України, а також період нарахування, починаючи з дня, наступного за днем безпідставного одержання коштів відповідачем , а саме з 30 червня 2021 року.
Судом встановлено, що наданий ОСОБА_1 розрахунок є арифметично правильним, точним, відповідає вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці. Будь-яких помилок чи безпідставного завищення сум судом не виявлено.
За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 1 504,64 грн та інфляційних втрат у сумі 7 526,25 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вказані суми є законною компенсацією за майнові втрати кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та платою за тривале неправомірне утримування грошей відповідачем, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Що стосується стягнення моральної шкоди, колегія суддів керується статтями 23 та 1167 ЦК України. Умовами підтвердження такої шкоди є наявність самої шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв`язок.
Колегія суддів встановила наявність усіх необхідних умов для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди. Протиправна поведінка відповідача виразилась у безпідставному одержанні та тривалому неповерненні грошових коштів позивача за неотримані ним послуги.
Внаслідок незаконного списання грошей через «AnyDesk» та тривалого судового процесу ОСОБА_1 зазнав суттєвих душевних страждань і постійного психологічного напруження. Позивач втратив віру в безпеку банківських операцій, отримав значний емоційний стрес від шахрайських дій третіх осіб, пов`язаних із рахунком відповідача.
Психологічний дискомфорт та вимушена зміна життєвого ритму позивача (необхідність звернення до правоохоронних органів, участь у судах трьох інстанцій) є прямим наслідком неотримання коштів назад від відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується засадами розумності та справедливості. Враховуючи тривалість порушення прав позивача (з 2021 року), суд вважає належним та достатнім стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Беручи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та грошової компенсації моральної шкоди, та часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в сумі 1 523,57 грн (за подання позовної заяви) та в сумі 2 285,35 грн (за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та грошової компенсації моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 1 504,64 грн, інфляційних втрат у сумі 7 526,25 грн та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн, а всього 14 030,89 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 523,57 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 2 285,35 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2026 року.

Головуючий суддя    М.О. Макаров

Судді       В.С. Городнича 

М.Ю. Петешенкова