ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року Чернігів Справа № 620/6937/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

15.06.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 17.06.2026), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області) від 10.06.2026 № 253350005772;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати їй пенсію за віком із зниженням пенсійного віку з 13.06.2026 відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII). 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 55 років, тому вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XIІ, як особа, яка проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років станом на 01.01.1993, проте відповідач протиправно відмовив їй у призначенні такої пенсії з мотивів того, що у період з 23.03.1990 по 15.05.1990 вона навчалась в м. Чернігові (у чистій зоні), та не зараховано період з 26.04.1986 по 17.06.1988 згідно довідок від 19.05. 2026 №01- 27/189 та від 01.06.2026 №01-27/221, виданих Корюківським ліцеєм №1, оскільки в документах зазначено інформацію про проживання зі слів батьків.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 18.06.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на вказану позовну заяву.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4). 
02.06.2026 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до статті 55 Закону № 796-ХІІ, яка була опрацьована за екстериторіальним принципом працівниками відповідача та рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 10.06.2026 №253350005772 позивачці було відмовлено в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із відсутністю необхідного періоду постійного проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 — 4 роки. 
У цьому рішенні відповідача зазначено, що підтверджені періоди проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю 25 років 6 місяців 8 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 року, які становлять 3 роки 9 місяців 1 день; страховий стаж позивачки становить 36 років 3 місяці 19 дні. 
До періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано: 
період з 26.04.1986 по 17.06.1988 згідно довідок від 19.05.2026 №01- 27/189 та від 01.06.2026 №01-27/221, виданих Корюківським ліцеєм №1, оскільки в документах зазначено інформацію про проживання зі слів батьків; 
період з 23.03.1990 по 15.05.1990 згідно довідки від 19.05.2026 №646, виданої Корюківською міською радою, оскільки в зазначений період особа навчалася в Чернігівському середньому кооперативному училищі, місто Чернігів не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. 
Згідно із довідкою від 01.06.2026 №01-27/221, виданої Корюківським ліцеєм №1 позивачка дійсно навчалася в Корюківській середній школі № 1 м. Корюківки Корюківського району Чернігівської області з 01.09.1978 року по 17.06.1988 року і отримала атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 . Згідно запису в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 зробленого на момент зарахування до 1 класу 01.09.1978 року зі слів батьків, проживала за адресою м.Корюківка, вул.Індустріальна.буд.№ 13; підстава видачі довідки: 1. Запис №9 в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 .... у. 01.09.1978 року «Про зарахування ОСОБА_2 ученицею І класу»; 2. Запис №46 в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 17.06.1988 року «Про вибуття ОСОБА_3 »; 3. Запис №65 в книзі обліку бланків атестатів, видачі атестатів про середню освіту Корюківської середньої школи № 1 від 17.06.1988 року «Видача : ... атестата про середню освіту ОСОБА_2 ». 
Згідно довідки від 19.05.2026 №646, виданої Корюківською міською радою позивачка в період з 16.07.1987 по 30.08.1988, з 23.05.1990 по 31.12.2014 постійно проживала в м. Корюківка. Чернігівської області, яке згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року № 17 - Р відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю четвертої категорії. Підстава видачі: будинкові книги: вул. Індустріальна. 1. вул. Незалежності, 22.
Згідно із довідкою від 06.08.2025 № 01-23/145, виданої відділом освіти, культури, молоді та спорту Корюківської міської ради, позивачка дійсно навчалась в Корюківській середній школі № 1 м. Корюківка з 01.09.1978 по 17.06.1988 і отримала атестат про здобуття повної загальної середньої освіти (№ Р 990763). Підстава: 1. Запис в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 01.09.1978 року «Про зарахування ОСОБА_2 ученицею 1 класу». 2. Запис в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 17.06.1988року «Про вибуття ОСОБА_4 ». 3. Запис в книзі обліку бланків атестатів, видачі атестатів про середню освіту Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 17.06.1988 року «Видача атестата про повну загальну середню освіту ОСОБА_2 ». Навчальний заклад знаходиться в м. Корюківка Корюківського району Чернігівської області, який згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 17-р відносився з 26.04.1986 по 31.12.2014 до 4 категорії зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, які постійно проживали або постійно приживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4-х років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 2 роки (особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4-х років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом чотирьох років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – постанова №106).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.01.2024 за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Як встановлено судом, позивачці видане Чернігівською обласною державною адміністрацією посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.07.2004, громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
Суд відхиляє доводи позивачки про те, що наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.
Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивачки на території посиленого радіоекологічного контролю у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
Як слідує із долучених до позовної заяви письмових доказів, факт проживання позивачки на території зони посиленого радіоекологічного контролю підтверджується, зокрема довідкою від 01.06.2026 №01-27/221, виданої Корюківським ліцеєм №1 позивачка дійсно навчалася в Корюківській середній школі № 1 м. Корюківки Корюківського району Чернігівської області з 01.09.1978 по 17.06.1988 і отримала атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 . Згідно запису в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 зробленого на момент зарахування до 1 класу 01.09.1978 року зі слів батьків, проживала за адресою м.Корюківка, вул.Індустріальна.буд.№ 13; підстава видачі довідки: 1. Запис №9 в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 .... у. 01.09.1978 року «Про зарахування ОСОБА_2 ученицею І класу»; 2. Запис №46 в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 17.06.1988 року «Про вибуття ОСОБА_3 »; 3. Запис №65 в книзі обліку бланків атестатів, видачі атестатів про середню освіту Корюківської середньої школи № 1 від 17.06.1988 року «Видача : ... атестата про середню освіту ОСОБА_2 »; довідкою від 19.05.2026 №646, виданої Корюківською міською радою позивачка в період з 16.07.1987 по 30.08.1988, з 23.05.1990 по 31.12.2014 постійно проживала в м. Корюківка. Чернігівської області, яке згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року № 17 - Р відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю четвертої категорії. Підстава видачі: будинкові книги: вул. Індустріальна. 1. вул. Незалежності, 22; довідковою від 06.08.2025 № 01-23/145, виданої відділом освіти, культури, молоді та спорту Корюківської міської ради, позивачка дійсно навчалась в Корюківській середній школі № 1 м. Корюківка з 01.09.1978 по 17.06.1988 і отримала атестат про здобуття повної загальної середньої освіти (№ Р 990763). Підстава: 1. Запис в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 01.09.1978 року «Про зарахування ОСОБА_2 ученицею 1 класу». 2. Запис в алфавітній книзі Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 17.06.1988року «Про вибуття ОСОБА_4 ». 3. Запис в книзі обліку бланків атестатів, видачі атестатів про середню освіту Корюківської середньої школи № 1 м. Корюківка від 17.06.1988 року «Видача атестата про повну загальну середню освіту ОСОБА_2 ». Навчальний заклад знаходиться в м. Корюківка Корюківського району Чернігівської області, який згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 17-р відносився з 26.04.1986 по 31.12.2014 до 4 категорії зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС.
Суд зазначає, що відповідач не враховував до періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 17.06.1988 згідно довідок від 19.05. 2026 №01- 27/189 та від 01.06.2026 №01-27/221, виданих Корюківським ліцеєм №1, оскільки в документах зазначено інформацію про проживання зі слів батьків.
Суд зазначає, що дійсно, якщо період проживання в зоні радіоекологічного контролю підтверджується виключно довідкою, інформація в якій видана «зі слів батьків» як єдине джерело інформації, то у пенсійного органу можуть виникнути сумніви у питанні щодо зараховування періоду проживання в зоні радіоекологічного контролю, оскільки законодавство вимагає виключно офіційного документального підтвердження. 
Разом з цим, навчання у школі в цей період документально підтверджений закладом освіти, а також відділом освіти, культури, молоді та спорту Корюківської міської ради відповідними довідками, виданими на підставі первинних документів, офіційно підтверджує факт проживання в зоні радіологічного контролю особи, ка на час навчання була неповнолітньою дитиною.
При цьому, оскільки неповнолітні діти за законом не могли проживати окремо від батьків, відвідування місцевої школи автоматично доводить постійне проживання у цьому населеному пункті разом із батьками.
Відповідно до постанови №106, м. Корюківка Корюківського району віднесено до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.
Факт проживання позивачки в періоди з 26.04.1986 по 17.06.1988 в м. Корюківка Корюківського району Чернігівської області підтверджується сукупністю документів про навчання позивачки в Корюківській середній школі №1 з 01.09.1978 по 17.06.1988 , де вона отримала атестат про здобуття повної загальної середньої освіти, у тому числі з копії по будинкової книжки можна прослідкувати, що після отримання паспорта в 16 років, 16.07.1987 позивачка була зареєстрована по АДРЕСА_1 , а до отримання паспорта вважалося що позивач була зареєстрована за адресою своїх батьків.
Тому суд відхиляє мотиви відповідача щодо незарахування позивачці до періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю період з 26.04.1986 по 17.06.1988 згідно довідок від 19.05. 2026 №01- 27/189 та від 01.06.2026 №01-27/221, виданих Корюківським ліцеєм №1, оскільки в документах зазначено інформацію про проживання зі слів батьків, оскільки такий період має бути врахований.
Водночас, судом встановлено, що у період з 23.03.1990 по 15.05.1990 позивачка навчалася в м. Чернігові.
Згідно з додатками до постанови №106 населений пункт м. Чернігів не включений у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесений до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Разом з цим, оскільки належними та допустимими доказами підтвердженого факт постійного проживання або роботу позивачки у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 4 років станом на 01.01.1993, з урахуванням безспірного періоду, визнаного позивачем - 3 роки 9 місяців 1 день та періоду з 26.04.1986 по 17.06.1988, коли позивачка навчалась в Корюківській середній школі № 1 м. Корюківки Корюківського району Чернігівської області з 01.09.1978 по 17.06.1988 і отримала атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 , а тому наявні підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Суд зазначає, що відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивачки на пенсійне забезпечення, оскільки з наданих позивачкою документів для призначення їй пенсії офіційно підтверджено факт її проживання в зоні території посиленого радіоекологічного контролю у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення відповідача, не відповідає критеріям визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, через що підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.
Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд враховує таке.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо призначення позиваці пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з 13.06.2026 ( з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку) відповідно до статті 55 Закону №796-XII, безумовно є належним спосіб відновлення порушеного права позивачки.
При цьому позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області виплачувати позивачці таку пенсію, не підлягає задоволенню, оскільки пенсія їй ще не призначена, а її виплата здійснюється за загальним правилом територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем проживання особи, що свідчить про те, що ця вимога заявлена на майбутнє, позаяк судовому захисту підлягають лише порушені права.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 15.05.2026 №27 позивачкою під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331,50 грн.
За наслідками розгляду справи судом задоволено всі заявлені позовні вимоги, хоча і частково, що носить кількісний показник. 
Таким чином, суд вважає, що правильним буде визначення розміру компенсації позивачу судових витрат зі сплати судового збору виходячи з кількості, а не розміру задоволених / не задоволених позовних вимог, а саме, повернення позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 1331,50 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.06.2026 № 253350005772.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку з 13.06.2026 відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1331, 50 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 15.05.2026 №27. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження юридичної особи: вул. Гната Чекірди, 10 м. Хмельницький, 29013; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21318350).

Суддя Марія ДУБІНА