Справа № 604/616/26
Провадження № 2/604/507/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:
29 травня 2026 року через систему «Електронний суд» Товариства з обмеженою відповідальністю«ФК» «Позика» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовною заява про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 11715,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, на неналежне виконанням відповідачем умов Договору про надання фінансового кредиту №39023450 укладеного 28.09.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Ірбіс" та  ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказує, що ТОВ "Фінансова компанія "Ірбіс", свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало відповідачці кредит у розмірі 3300грн шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта, стоком 90 днів, з пільговою процентною ставкою (знижка), яка діє 30 календарних днів у розмірі 2,5% та із стандартною процента ставка, яка діє потягом 60 календарних днів у розмірі 3% . За умовами договору клієнт обов`язується повністю повернути Кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за Кредитом до 07.12.2021 року. Однак за твердженням позивача,  ОСОБА_1 не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, а тому виникла заборгованість у загальному розмірі 11715грн.
Крім того, зазначає, що 01 вересня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Ірбіс" та ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" було укладено Договір факторингу N 01092025/1, згідно якого воно відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
За розрахунками позивача станом на 01.09.2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за вказаним Кредитним договором становить 11715,00гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3300.00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами у сумі 8415,00грн.
Відповідач  ОСОБА_1  на користь нового кредитора ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" жодних платежів станом на 29.05.2026 року (дата звернення з позовом до суду) не здійснив. Оскільки відповідач добровільно не сплатив суму боргу за кредитом, позивач просить стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №39023450 від 08.09.2021у загальному розмірі 11715грн, а також в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500грн. 
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який в поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих для суду причин, про час і місце судового засідання була повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення поштового відправлення за місцем реєстрацією. До суду повернулась поштова кореспонденція направлена на адресу  ОСОБА_1 з відміткою пошти про відсутність адресанта. Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.
За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є кредитним договором.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2026 року між Товариством обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ІРБІС" ( надалі Товариство ) та  ОСОБА_1 ( надалі Клієнт або відповідач) укладено Договір про надання фінансового кредиту №39023450 (надалі-Кредитний договір N 39023450) шляхом розміщення товариством тексту договору в онлайн-системі на власному вебсайті, що є публічною пропозицією (офертою) укласти договір відповідно до ст. 634 ЦК України та ст. 10, 11 Закону України "Про електронну комерцію" та акцептування його позичальником. Вказаний кредитний договір підписаний відповідача електронним підписом 734854.
Відповідно до умов вказаного Кредитного договору N 39023450, Товариство надає Кредит Клієнту у розмірі 3300 грн., з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти у строки та на умовах даного Договору. ( п. 3.1 . Договору ).
Згідно з п. 3.2. Графік (порядок та умови надання кредиту). За користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3 %. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта. При цьому, Клієнт може скористуватись Пільговим періодом та отримати пільгову процентну ставку (знижку) на умовах, визначених в п. п. 3.2.1, 3.2.2. п. 3.2. цього Договору пільговий період 30 календарних днів з 08.09.2021 по 08.10.2021 пільгова процентна ставка (знижка) 2,5 % (п. 3.2.1. п. 3.2. Договору); стандартний період 60 календарних днів з 09.10.2021 по 07.12.2021 стандартна процента ставка 3 % (п. 3.2.2. п. 3.2. Договору.)
За умовами п.4.1. та п.4.2. Кредитного договору N 39023450, видача (надання) Товариством Кредиту Клієнту за цим Договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені Клієнтом у Особистому кабінеті, та, яка визначена Клієнтом у якості Основної платіжної картки. Клієнт зобов`язується повністю повернути Кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за Кредитом до 06.04.2022 року (далі за текстом – «строк кредитування») шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства.
Умовами договору передбачено, серед іншого, зокрема, що Клієнт зобов`язаний: п.7.2.1. повністю повернути Кредит відповідно до пункту 4.2 цього Договору; п.7.2.2. використовувати Кредит відповідно до його мети згідно пункту 3.4 цього Договору; п. 7.2.3. сплачувати Товариству проценти за користування Кредитом відповідно до пунктів 3.1, 3.2 цього Договору.
Згідно п.13.1. та п.13.2. Кредитного договору N 39023450, цей Договір є електронним договором у розумінні Закону України "Про електронну комерцію", оформленим в електронній формі, складений українською мовою та має повну юридичну силу. Цей Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого допускає Закон України "Про електронну комерцію".
Додаток N 1 до цього договору є невід`ємною частиною цього договору та укладається разом із договором (п. 13.14 кредитного договору).
Також,  ОСОБА_1 підписано унікальним ідентифікатором 734854Додаток N 1 до договору про надання фінансового кредиту N 39023450 від 08.09.2021 року, який містить графік погашення боргу, а саме таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит в якій зазначено кількість днів у розрахунковому періоді, що становить 90 днів, сума кредиту – 3300 грн. проценти за користування кредитом -8415 грн. реальна річна процентна ставка – 1034%, загальна вартість кредиту -11715грн. Даний графік є примірним.
Відповідно до довідки про ідентифікацію клієнта ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс", акцепт оферти позичальником  ОСОБА_1 для укладення договору N 39023450 від 08.09.2021 надіслано на номер телефону НОМЕР_1 , унікальний ідентифікатор 734854, номер карти/маска карти: НОМЕР_2 .
На підтвердження факту перерахування коштів відповідачу за кредитним договором, позивачем додано листа ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" вих N3152_251023163840 від 23.10.2025, зі змісту якого встановлено судом , що між ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" та ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс" укладено договір на переказ коштів. Відповідно до вказаного договору: 08.09.2021 було успішно перераховано кошти, в сумі 3300 грн., маска карти НОМЕР_2 , призначення платежу: Зарахування 3300 грн., на карту НОМЕР_2 .
Таким чином, ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало  ОСОБА_1  кредит в розмірі 3300,00 грн.
В свою чергу, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 11715грн.
Водночас ОСОБА_1  не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_2 на спростування обставин отримання 08.09.2021 кредиту в сумі 3300грн.
Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою обов`язку за укладеним між ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс та ОСОБА_1 . Кредитного договору № 39023450 з повернення кредиту.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №39023450, станом на 01.09.2025 за ОСОБА_1  обліковується заборгованість по кредиту у розмірі 11715грн, яка складається з наступного: основний борг – 3300грн, заборгованості по відсоткам – 8415грн.
Відповідачем надані позивачем розрахунки не спростовано, контррозрахунку не надано.
Судом також встановлено, що між ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс" та позивачем ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" укладено Договір факторингу N 01092025/1 від 01.09.2021, відповідно до якого ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс" зобов`язується відступити ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" права вимоги зазначені в реєстрі прав вимог, а ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" зобов`язується сплатити ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс" суму фінансування визначену договором.
Надана копія договору факторингу №01092025/1 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс до Фактора - ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" .
Згідно акту прийому передачі реєстру боржників від 01.09.2025 року за договором факторингу №01092025/1, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог за кількістю 25419. 
Згідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01092025/1 від 01.09.2025, ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1  за кредитним договором №39023450 у загальному розмірі 11715,00грн, з яких: 3300грн сума заборгованості основного боргу за кредитом, 8415,00грн сума заборгованості за нарахованими процентами.
Поряд з цим позивачем додано платіжну інструкцію №6054383 від 02.09.2025 за якими ТОВ "Фінансова Компанія "Позика" перерахувало ТОВ "Фінансова Компанія "Ірбіс» грошові кошти, призначенням платежу оплата суми фінансування за Договором факторингу №01092025/1 від 01.09.2025.
Відтак на підставі укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія "Ірбіс» та ТОВ "Фінансова Компанія "Позика» Договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025до позивача перейшло право вимоги за договором №39023450 від 08.09.2021 до відповідача ОСОБА_1 . 
Таким чином судом встановлено, що всупереч умовам Договору, відповідач належним чином не виконував свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки та ТОВ «Фінансова Компанія «Позика», ні на рахунки попереднього кредитора.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.
Відповідно до ч. 1ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Саме у такий спосіб було підписано Договір про надання фінансового кредиту № 39023450 від 08.09.2021.
З досліджених доказів судом встановлено, що 08.09.2021року між ТОВ «Фінансова Компанія "Ірбіс» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник), було укладено електронний договір про надання фінансового кредиту № 39023450, у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) 734854 , на підставі якого відповідачкою був отриманий кредит у розмірі 3300грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка) № НОМЕР_2 , строком кредитування – 90 днів, дата повернення 07.12.2021, з процентною ставкою 2,5% в день – пільговий період 30днів та з процентною ставкою 3% в день – стандартний період 60днів. 
Таким чином, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова Компанія "Ірбіс» не був би укладений.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
При цьому спірний договір, укладений між відповідачем та ТОВ «Фінансова Компанія "Ірбіс в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору
Згідно з абз. 2 ч. 2ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Враховуючи вказане та те, що відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 530ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Фінансова Компанія "Ірбіс» договору про надання фінансового кредиту № 39023450, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ "Фінансова Компанія "Позика, - суд дійшов висновку про задоволення позову та наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Позика суми заборгованості у загальному розмірі 11715,00грн, з яких 3300,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 8415,00грн заборгованість по нарахованим відсоткам.
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, в. ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу
Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частин 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги №39493634/01 від 02.01.2026, Додаткову угоду №39493634/01 від 08.05.2026 до Договору про надання правничої допомоги №39493634/03 від 02.01.2026, Детальний опис наданих послуг на суму 5500,00 грн., Акт надання правової допомоги від 08.05.2026 на суму 5500,00 грн.
За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 5500грн.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2662,40 судового збору 
Керуючись ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити повністю .
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" ( Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, ЄДРПОУ 39493634, IBAN: НОМЕР_4 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 39023450 від 08.09.2021 у загальному розмірі 11715,00 (одинадцять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень 00 копійок), яка складається з : заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3300,00( три тисячі триста гривень 00 копійок) та заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 8415,00( вісім тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 00 копійок ), а також суму судового збору в розмірі 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та суму  витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 ( п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а всього 19877,40 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 40 копійок). 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 31 липня 2026 року

Суддя В.М. Сіянко