ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 серпня 2026 року справа №200/1641/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - Малькевича Євгена Анатолійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 200/1641/26 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому позивач просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення № 047050028510 від 24.02.2026 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 17.02.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ, та з зарахуванням до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2, періоду роботи з 17.01.2003 по 14.08.2024.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 17.02.2026 звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіального прийняття рішень заява була передана для розгляду та ухвалення відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням відповідача від 24.02.2026 № 047050028510 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
Позивач з рішенням пенсійного органу не погоджується та вказує на те, що у разі досягнення жінкою 50 років та набуття достатнього пільгового стажу застосуванню підлягають норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Таким чином, позивач вважає, що на дату її звернення із заявою про призначення пенсії вона відповідала вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визначеним статтею 13 Закону № 1788-XII, а тому відмова у призначенні пенсії є протиправною.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 200/1641/26 у задоволенні позову – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зіславшись на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 160/23971/24, та ч. 4 ст. 78 КАС України, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неможливістю перегляду або переоцінки встановлених судом обставин у іншій справі. 
Юридична оцінка, надана фактам у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі № 160/23971/24, не є обов`язковою для Донецького окружного адміністративного у справі №200/1641/26. Преюдиційними є лише факти явища дійсності, які були встановлені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі № 160/23971/24. Таким чином Донецький окружний суд в своєму рішенні мав можливість і повинен був надати свою юридичну оцінку факту – чи підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи позивача з 11.09.1997 по 16.01.2003 на поверхні шахти з видобутку вугілля за спеціальністю апаратник хімводоочистки.
Спірний період роботи позивача на поверхні шахти з видобутку вугілля з 17.01.2003 по 14.08.2024, за спеціальністю апаратник хімводоочистки, підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17.02.2026 позивач звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України і заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіального прийняття рішень заява була передана для розгляду та ухвалення відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням відповідача від 24.02.2026 № 047050028510 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Повідомлено, що страховий стаж становить 32 роки 7 місяці 14 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 становить 5 років 4 місяці 6 днів.
Позивач з рішенням пенсійного органу не погоджується та вказує на те, що воно суперечить Рішенню Конституційного суду України № 1-р/2020.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі-Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV).
Закон № 1788-XII був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.
01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-IV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "б" статті 13 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-XII, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Відтак на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-XII, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положенням статті 13 Закону № 1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-IV.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Розглядаючи вказану справу, у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.05.2023 у справі № 160/5189/20, від 02.06.2023 у справі № 160/13468/20, від 06.11.2023 у справі № 240/24/21.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Таким чином, оскільки ключовим для вирішення цієї справи є питання нормами якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи № 360/3611/20, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо застосування положень статті 13 Закону № 1788-XII під час призначення їй пенсії.
Так, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, а саме жінки, які досягнули 50-річного віку, мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 при стажі роботи 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Судом встановлено, що станом на 17.02.2026, тобто на час звернення за призначенням пільгової пенсії, позивачу виповнилося 53 років 1 місяць. Отже, одній з трьох вимог передбачених п. "б" статті 13 Закону № 1788-XII позивач відповідає.
Відповідач вказав, що страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяці 14 днів.
Отже, другій з трьох вимог передбачених п. "б" статті 13 Закону № 1788-XII позивач відповідає, а саме має більше 20 років стажу.
Щодо третьої вимоги передбаченої п. "б" статті 13 Закону № 1788-XII, а саме наявність не менше 10 років по Списку № 2, суд зазначає наступне.
У рішенні від 24.02.2026 № 047050028510 відповідач зазначив, що пільговий стаж за Списком № 2 становить 5 років 4 місяці 6 днів.
Позивач у позовній заяві просить зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період робот з 17.01.2003 по 14.08.2024.
Однак, з матеріалів пенсійної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 вже зверталася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила, зокрема: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити з 20.08.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, із зарахуванням періоду з 11.09.1997 по 20.08.2024 – до пільгового стажу за Списком № 2; періоду з 01.07.2000 по 31.03.2002 – до страхового стажу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 160/23971/24, яке набрало законної сили 18.11.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2000 по 31.03.2002 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990; зарахувати до стажу на пільгових умовах по Списку № 2 період роботи з 11.09.1997 по 16.01.2003 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213- VIII, з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та вирішити питання щодо призначення пенсії на підставі заяви від 20.08.2024, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У рішенні по справі № 160/23971/24 суд зазначив, "як встановлено судом під час розгляду справи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990 позивач 11.09.1997 прийнята учнем апаратчика хімводоочистки у “ГОАО Энергоуправление ДП ГХК “Селидовуголь” (мовою оригіналу) (запис № 13 трудовової книжки); з 12.12.1997 присвоєно професію “апаратника хімводоочистки 3 розряду”; з 01.03.2000 переведено на посаду “апаратника хімводоочистки 2 розряду”; 31.05.2002 звільнена з ГХК “Селидовуголь” по переводу ш. 3 “Новогродівська”; 01.06.2002 прийнята по переводу в ДВАТ ш. 1- 3 “Новогродівська” на посаду “апаратника хімводоочистки 2 розряду” на участок в енергомеханічний відділ; 01.09.2003 шахта 1-3 “Новогродівська” реорганізована в структурний підрозділ ДП “Селідіввугілля”. Створено Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія”; 01.01.2005 СП “Шахта1/3 Новогродівська” реорганізована. В складі ДП “ДВЕК” створено відособлений підрозділ “Шахта1/3 Новогродівська”; з 01.06.2005 ДП “ДВЕК” реорганізовано шляхом відокремлення ОП “Шахта1/3 Новогродівська” в ДП “Селідоввугілля”; з 24.11.2005 ДП “Селідіввугілля” перепідпорядковано Міністерству вугільної промисловості України; з 01.04.2011 ДП “Селідіввугілля” перепідпорядковано Міністерству вугільної промисловості України; з 29.11.2019 ДП “Селідіввугілля” перепідпорядковано Міністерству енергетики та захисту довкілля України; з 07.07.2020 ДП “Селідіввугілля” перепідпорядковано Міністерству енергетики України. Запис про звільнення в трудовій книжці відсутній.
Відтак, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 11.03.1997 працювала на посаді “апаратника хімводоочистки”, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ І “Гірничі роботи”. підрозділ І “Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні”, а) робітники. Код 2010100а – 10065 “апаратники всіх спеціальностей” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що діяв на період роботи позивача.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 “Про затвердження списків виробництв, робіт. професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах” посада “апаратника хімводоочистки” в Розділі І “Гірничі роботи” не передбачена.
З прийняттям постанови від 16.01.2003 № 36, постанова від 11.03.1994 № 162 втратила чинність з 16.01.2003.
Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що оскільки при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, до пільгового стажу по Списку № 2 зарахуванню підлягає період роботи позивача на посаді “апаратника хімводоочистки” з 11.09.1997 по 16.01.2003. ".
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини щодо зарахування до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2 періоду роботи з 17.01.2003 по 14.08.2024 вже були предметом судового розгляду та встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 160/23971/24, яке набрало законної сили 18.11.2025.
У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 160/23971/24 суд вказав, про відсутність правових підстав для зарахування періодів роботи після 16.01.2003 у зв`язку зі зміною нормативного регулювання та виключенням відповідної професії зі Списку № 2.
Фактично позивач у цій справі повторно порушує питання щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 17.01.2003 по 14.08.2024, яке вже було предметом судового дослідження та щодо якого судом надано правову оцінку.
Суд зазначає, що перегляд або переоцінка встановлених судом обставин у іншій справі, яке набрало законної сили не допускається, оскільки це суперечить принципу правової визначеності та остаточності судового рішення.
З урахуванням наведеного, оскільки встановлений пільговий стаж 5 років 4 місяці 6 днів є меншим за передбачені законом 10 років, позивач не відповідає третій з трьох вимог передбачених п. "б" статті 13 Закону № 1788-XII, а саме наявність не менше 10 років по Списку № 2.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела наявності всіх необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону № 1788-XII, а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24.02.2026 № 047050028510 відсутні. Тому похідна вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не підлягає задоволенню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача - Малькевича Євгена Анатолійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 200/1641/26 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 200/1641/26 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 20 серпня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко