Справа № 522/15904/26-Е
Провадження № 2-о/522/530/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участі секретаря судового засідання Головей-Станіславчук К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -
ВСТАНОВИВ:

13.08.2024 на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, у якій заявник просить:
встановити обмежувальний припис стосовно кривдника — ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його прав на строк 6 (шість) місяців:
заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці фактичного проживання/перебування постраждалої особи - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 500 метрів до місця фактичного проживання, роботи та навчання постраждалих осіб — ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_3 за адресами їх перебування/навчання у м. Одесі;
заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 (у тому числі через засоби телефонного зв`язку, месенджери, електронну пошту та соціальні мережі);
заборонити ОСОБА_2 ведення телефонних переговорів, листування або контакти з малолітньою донькою ОСОБА_3 без згоди та присутності її матері - ОСОБА_1 .
рішення суду про видачу обмежувального припису згідно з ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України допустити до негайного виконання.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 02.09.2014. Від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 29.05.2026 року ОСОБА_2 у присутності дітей вчинив щодо заявника черговий акт жорстокого фізичного насильства. Під час конфлікту в квартирі в м. Києві чоловік штовхав заявницю, завдавав ударів, схопив і таскав за волосся, після чого силою притиснув голову до підлоги на кухні та утримував її, спричиняючи сильний біль у шийному відділі хребта та створивши загрозу життю та здоров`ю. У цей же день заявник викликала поліцію, відповідна адміністративна справа розглядається судом (№753/12038/26). Заявник також раніше зверталась до поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП – у 2022 році справи №753/12072/22 та №753/12699/22. Побоюючись за своє життя та безпеку дітей, заявник 29.05.2026 виїхала з квартири та поїхала до батьків. Також заявник зазначає, що чоловік чинив щодо неї психологічне та економічне насилля. 12.06.2026 ОСОБА_2 без згоди заявника забрав доньку від батьків заявника та чинить психологічний тиск на дітей.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою суду від 14.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін та призначенням судового засідання на 14.08.2024 о 16 год. 00 хв.
У судове засідання 14.08.2026 з`явилась Дорофеєва Т.Є. Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 19.08.2026.
У судове засідання 19.08.2026 з`явилась Дорофеєва Т.Є. Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з`явились, подали клопотання про відкладення розгляду справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи скорочені строки розгляду справи – 72 години після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду, повторну неявку заінтересованої особи, відкладення розгляду справи 14.08.2026, наявність можливості у заінтересовано особи та представника з 14.08.2026 ознайомитись з матеріалами справи та надати свої пояснення до наступного судового засідання, призначеного на 19.08.2026, однак заінтересована особа та представник таким правом належним чином не скористались, подали заяву про ознайомлення з матеріалами справи лише у другій половині дня 18.08.2026 та у зв`язку із не ознайомленням з матеріалами справи повторно просили відкласти судове засідання, суд дійшов висновку, про наявність підстав для розгляду справи за наявної явки учасників справи.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд відклав ухвалення та проголошення рішення суду до 20.08.2026, у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши заявника та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон № 2229-VIII ) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особою, яка постраждала від домашнього насильства, в розумінні згаданого Закону, є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, а кривдником - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Суд встановив, що 02.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується долученою до матеріалів заяви копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.
У заявника та заінтересованої особи у шлюбі народились діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII на заявника та заінтересовану особу розповсюджується дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII ).
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII ) .
Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
З наданих заявником пояснень вбачається, що у 2022 році вона зверталась до поліції з приводу застосування до неї домашнього насилля, та відповідні справи про адміністративне правопорушення № 753/12072/22 та № 753/12699/22 розглядались судом.
З Єдиного державного реєстру судових рішень суд встанови, що 10.11.2022 Дарницьким районним судом м. Києва була ухвалена постанова у справі № 753/12072/22, якою суд звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та обмежився усним зауваженням, провадження по справі - закрив. 
У вказаній постанові суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується даними протоколу, складеного відносно ОСОБА_2 та даними заяв потерпілої ОСОБА_1 . Також суд дійшов висновку про малозначність правопорушення.
17.11.2022 Дарницьким районним судом м. Києва була ухвалена постанова у справі № 753/12699/22, якою суд звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та обмежився усним зауваженням, провадження по справі - закрив. 
У вказаній постанові суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується даними протоколу, складеного відносно ОСОБА_2 та даними заяв потерпілої ОСОБА_1 . Також суд дійшов висновку про малозначність правопорушення.
Згідно пояснень заявника, 25.05.2026 між подружжям виникла сварка, вони почали штовхатись, потім ОСОБА_2 вхопивши заявника за волосся та утримував, внаслідок чого останній було завдано біль. Заявник в поліцію з приводу вчинення домашнього насильства 25.05.2026 не зверталась.
Після цього, 29.05.2026 між подружжям знову виникло непорозуміння, в ході якого ОСОБА_2 штовхнув ОСОБА_1 . Заявниця звернулась у поліцію та матеріали справи про адміністративне правопорушення були передані на розгляд до суду.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2026 у справі № 753/12038/26 провадження в адміністративній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрите за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У вказаній постанові суд зазначив, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено безперечних доказів вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема відеозапису події, показань свідків, медичних висновків, або інших об`єктивних даних, які б підтверджували факт заподіяння потерпілій фізичної або психологічної шкоди саме внаслідок дій ОСОБА_2 (…) Сам факт наявності між подружжям конфліктних відносин не свідчить про вчинення домашнього насильства та не може сам по собі бути достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Тобто обставина відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, під час конфлікту між подружжям, який мав місце 29.05.2026, встановлена судом. 
У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено такий висновок: враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
У постанові від 15.01.2026 у справі № 456/5992/24 Верховний Суд зазначив, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанови Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21).
Саме собою звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою стосовно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21 (провадження № 61-441св22)).
Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 (провадження № 61-7349св22) зазначив, що сама собою відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватися цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису.
Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд враховує, що у 2022 році щодо ОСОБА_2 Дарницьким районним судом м. Києва було винесено дві постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 у справах № 753/12072/22 та № 753/12699/22, та було встановлено наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 було звільнено від відповідальності, а справи були закриті у зв`язку з малозначністю.
У 2026 році мало місце повторне звернення заявника щодо вчинення домашнього насильства, і хоча у справі № 753/12038/26 суд не встановив у діях заінтересованої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає, що першочерговим є забезпечення безпеки особи, яка звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Заявник зазначила, що має побоювання, що заінтересована особа може з`явитись за місцем її фактичного проживання в м. Одесі та вчинити домашнє насильство. 
Оскільки, наявні докази у сукупності свідчать про те, що може існувати небезпека (ризик) щодо вчинення домашнього насильства, виходячи із принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу інтересів, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення першочергової безпеки заявника, можливо застосувати обмежувальний припис у виді заборони наближатись на відстань менше, ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування), роботи заявника, що убезпечить від ризику вчинення домашнього насильства. 
В той же час такий захід не є обтяжливим для заінтересованої особи та істотно не вплине на її права.
Застосування заходу у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці фактичного проживання/перебування заявника не передбачено ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII. Згідно вказаної норми можливе застосування заходу у виді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, одна заявник та заінтересована особа фактично спільно не проживають. Згідно відомостей Єдиної інформаційної соціальної сфери ОСОБА_2 зареєстрований у м. Києві як внутрішньо переміщена особа. Отже, у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.
Щодо інших заходів тимчасового обмеження, які просить вжити заявник, суд дійшов таких висновків.
Згідно пояснень заявника, домашнє насильство щодо дітей ОСОБА_2 не вчиняв та заявник не . Однак, вона вважає насильством те, що ОСОБА_2 забрав доньку до себе без згоди ОСОБА_1 , вчиняє дії, спрямовані на переведення ОСОБА_3 на навчання до міста Києва, налаштовує доньку проти матері. Між учасниками справи існує судовий спір щодо визначення місця проживання спільної доньки – ОСОБА_3 . 
Докази вчинення домашнього насильства щодо дітей у матеріалах справи відсутні.
З огляду на надані заявником у судовому засідання пояснення, суд дійшов висновку, що фактична мета звернення ОСОБА_1 із заявою про застосування обмежувального припису у виді заборони ОСОБА_2 наближатись до місця проживання, навчання доньки – ОСОБА_3 та спілкування з нею, пов`язана з існуванням спору про визначення місця проживання дитини та намірами таким чином обмежити можливість спілкування батька з донькою, а не з ризиками вчинення домашнього насильства щодо дитини. 
Відповідно до ч. 2-3 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Суд вважає, що за встановлених обставин відсутності доказів вчинення домашнього насильства щодо дитини, заява ОСОБА_1 в частині вкзаних вимог переслідує іншу мету, ніж захист від домашнього насильства.
В межах розгляду цієї справи про видачу обмежувального припису, за відсутності доказів домашнього насильства щодо дитини або ризиків його його вчинення, суд не може вирішувати питання щодо обмеження можливості одного з батьків спілкуватись з дитиною, у зв`язку з існуванням спору щодо визначення місця проживання дитини. 
За таких обставин заява не підлягає задоволенню у частині вимог про заборону ОСОБА_2 наближатись до місця фактичного проживання, навчання ОСОБА_3 , вести телефонні переговори, листування та контакти з ОСОБА_3 .
Докази переслідування заявника у матеріалах справи відсутні. З наданих заявником пояснень не вбачається наявність ознак переслідування ОСОБА_1 заінтересованою особою.
Що стосується вимог заяви про обмеження будь-якого спілкування із заявником в будь-який спосіб, то заявник зазначила, що необхідність у спілкуванні між учасниками справи існує, у зв`язку з наявністю спільних дітей, вона не проти спілкування, але без повідомлень насильницького характеру. На вимогу суду повідомити зміст повідомлень насильницького характеру, які направлялись заявнику заінтересованою особою, заявник відмовилась надавати інформацію про зміст таких повідомлень. Отже, в матеріалах справи відсутні докази вчинення заінтересованою особою домашнього насилля через засоби зв`язку з заявником. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстави для застосування обмежувального припису у виді заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати із заявником через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Керуючись ст. ст.81,263-265,294,350-4, 350-6, 354 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), якому визначити тимчасові обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:
заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше, ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , роботи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).
Обмежувальний припис видати строком на 3 (три) місяці.
В іншій частині - заяву залишити без задоволення.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Юлія ЧОРНУХА