СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2026 року Справа № 480/7663/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7663/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 23 травня 2024 року № 959240189343;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення з урахуванням вислуги років із розрахунку 1 місяць роботи в умовах Далекого Сходу за три місяці за період роботи на Байкало-Амурській залізничній магістралі з 29.03.1976 по 29.12.1981 на підставі постанови РМ СРСР від 08.07.1974 № 561 з урахуванням виплаченої пенсії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням вислуги років із розрахунку 1 місяць роботи в умовах ОСОБА_2 за три місяці за період роботи на Байкало-Амурській залізничній магістралі з 29.03.1976 по 29.12.1981 на підставі постанови РМ СРСР від 08.07.1974 № 561. За результатами розгляду зазначеної заяви 23.05.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення № 959240189343 про відмову в перерахунку пенсії.
Вважаючи таку поведінку державного органу протиправною та такою, що порушує, конституційні права на соціальний захист, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.
Ухвалою суду від 30.08.2024 позивача звільнено від сплати судового збору, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що надана позивачем довідка Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 02.12.2019 № П-28485 про факт роботи з 29.03.1976 по 02.12.1981 не містить апостиля, проставленого компетентним органом держави, в якій документ було складено. Відповідач зазначив, що з 23.12.2022 відповідно до Закону України № 2783-IX зупинено у відносинах з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї, а тому, з урахуванням положень статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вимог Конвенції від 05.10.1961, документи, видані уповноваженими органами Російської Федерації, можуть бути визнані дійсними в Україні за умови їх належної легалізації або проставлення апостиля. Оскільки подана позивачем довідка апостиля не містить, відповідач вважає відсутніми правові підстави для її врахування при перерахунку пенсії та просить у задоволенні позову відмовити.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області правом на подання відзиву не скористалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.04.2007 (а.с.12).
16.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням вислуги років із розрахунку 1 місяць роботи в умовах ОСОБА_2 за три місяці за період роботи на Байкало-Амурській залізничній магістралі з 29.03.1976 по 29.12.1981 на підставі постанови РМ СРСР від 08.07.1974 № 561.
За результатами розгляду зазначеної заяви 23.05.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення № 959240189343 про відмову в перерахунку пенсії (а.с.18).
Підставою для відмови зазначено те, що позивач подав довідку Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації від 02.12.2019 № П-28485 про факт роботи, яка не містила апостиля, проставленого компетентним органом держави, в якій документ було складено. Відповідач послався на припинення з 23.12.2022 дії у відносинах між Україною та Російською Федерацією Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та зазначив, що документи, видані компетентними органами Російської Федерації, можуть бути враховані при призначенні чи перерахунку пенсії за умови їх апостилювання відповідно до вимог Конвенції від 05.10.1961, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. У зв`язку з відсутністю апостиля відповідач дійшов висновку про неможливість врахування зазначеної довідки та відмовив позивачу в перерахунку пенсії.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).
За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно із абзацом 1 пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 439/1148/17.
Як встановлено судом, у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.10-11) щодо спірного періоду наявні такі записи:
- 29.03.1976 - прийнятий на посаду водія 3 класу на автомобіль "Магістраль" до Військової частини НОМЕР_1 (наказ від 29.03.1976 № 96);
- 10.02.1979 - звільнений на підставі п. 5 ст. 29 КЗпП РРФСР в порядку переведення до в/ч НОМЕР_2 (наказ від 10.02.1979 № 36);
- 19.02.1979 - прийнятий слюсарем по ремонту техніки до Військової частини НОМЕР_2 (наказ від 20.02.1979 № 68);
- 29.12.1981 - звільнений за систематичне невиконання обов`язків без поважної причини на підставі п. 3 ст. 33 КЗпП РРФСР (наказ від 29.12.1981 № 492).
Також у трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис про прибуття до дальної місцевості в с. Березової, Амгуньської сільської ради, Комсомольського району, Хабаровського краю для будівництва Байкало-Амурівської залізничної магістралі, що дає право на пільги, встановлені Постанови Ради Міністрів СРСР від 08.07.1974 № 561.
Крім того, довідкою Міністерства оборони Російської Федерації від 02.12.2019 № П-28485 (а.с. 9) підтверджується, що ОСОБА_1 був зарахований до штату військової частини польової пошти НОМЕР_1 , яка дислокувалася у с. Березовому Амгуньської сільської ради Комсомольського району Хабаровського краю, з 29.03.1976, наказ № 96, на посаду водія автомобіля «Магірус»; 10.02.1979 наказом № 36 його переведено до штату військової частини польової пошти НОМЕР_2 на посаду слюсаря з ремонту техніки, а 29.12.1981 звільнено за п. 3 ст. 33 КЗпП РРФСР на підставі наказу № 492. Зазначено, що відповідно до Переліку осіб, які мають право на пільги, встановлені постановою Ради Міністрів СРСР від 08.07.1974 № 561 для робітників та службовців Байкало-Амурської залізничної магістралі, при призначенні пенсії передбачалося пільгове обчислення стажу з розрахунку один місяць роботи в умовах Далекого Сходу за три місяці стажу.
Відтак, відомостями, що містяться у трудовій книжці, а також змістом довідки міністерства оборони російської федерації від 02.12.2019 № П-28485 підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у віддаленій місцевості ОСОБА_2 в періоди з 29.03.1976 по 10.02.1979 та з 19.02.1979 по 29.12.1981, які відповідно до постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 08.07.1974 № 561 підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах - з розрахунку один місяць роботи за три місяця.
Щодо доводів відповідача про припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві та необхідність легалізації документів, виданих компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Так, 13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 11 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.
Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірних періодах, на момент видачі довідки.
Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача на обставину припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) на періоди трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.
Суд також зауважує, що статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від Імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифіковану Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії у відносинах з Росією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї, вихід із зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.
Водночас, суд звертає увагу, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.
Станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені у вказаних країнах документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям вказаної вище постанови Уряду документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але із застереженням щодо періоду, а саме лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що документи, видані на території російської федерації до 24.02.2022, приймалися без проставлення апостиля, суд вважає безпідставним висновок відповідача щодо необхідності апостилювання довідки міністерства оборони російської федерації від 02.12.2019 № П-28485, у зв`язку з чим відомості, що містяться в ній, підлягають врахуванню під час перерахунку пенсії позивача.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відомостями, які містяться у трудовій книжці, а також змістом довідки Міністерства оборони Російської Федерації від 02.12.2019 № П-28485 підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у віддаленій місцевості ОСОБА_2 в періоди з 29.03.1976 по 10.02.1979 та з 19.02.1979 по 29.12.1981, які відповідно до постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 08.07.1974 № 561 підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах з розрахунку один місяць роботи за три місяці стажу. У зв`язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відмовляючи у зарахуванні зазначених періодів до страхового стажу в пільговому обчисленні, діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому рішення про відмову у перерахунку пенсії від 23.05.2024 № 959240189343 підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Застосовуючи механізм захисту права позивача на пенсію, порушеного відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 КАС України, в частині позовної вимоги зобов`язального характеру позов належить задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 29.03.1976 по 10.02.1979 та з 19.02.1979 по 29.12.1981 із розрахунку один місяць роботи в умовах Далекого Сходу за три місяці та у зв`язку з цим здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.
Водночас, зарахуванню у пільговому обчисленні підлягають періоди роботи позивача з 29.03.1976 по 10.02.1979 та з 19.02.1979 по 29.12.1981, що підтверджується записами у трудовій книжці, а не суцільний період з 29.03.1976 по 29.12.1981, як помилково вважає позивач, оскільки відповідно до записів у трудовій книжці 10.02.1979 позивача було звільнено з військової частини НОМЕР_1 у порядку переведення до військової частини НОМЕР_2 , а 19.02.1979 прийнято на роботу до військової частини НОМЕР_2 (а.с.10-11).
Щодо дати проведення перерахунку пенсії, суд враховує, що відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.
Як встановлено частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Так, як вбачається з матеріалів справи, за перерахунком пенсії позивач звернувся 16.05.2024 (а.с. 14). Отже, з урахуванням положень ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія позивача підлягає перерахунку з 01.06.2024.
Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з дати її призначення (27.04.2007) задоволенню не підлягають, оскільки право на перерахунок пенсії у зв`язку із зарахуванням спірних періодів роботи на пільгових умовах виникло у позивача після звернення до органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою.
При цьому, суд враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 № 25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.05.2024 визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, то саме останній має завершити процедуру розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії.
Відтак, позовні вимоги адресовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задоволенню не підлягають.
Отже, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 23.05.2024 № 959240189343 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, буд. 3, м. Чернівці, 58002, код ЄДРПОУ 40329345) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди його роботи з 29.03.1976 по 10.02.1979 та з 19.02.1979 по 29.12.1981 із розрахунку один місяць роботи в умовах ОСОБА_2 за три місяці та у зв`язку з цим здійснити з 01.06.2024 перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах