Справа № 747/154/26 
Провадження№ 3/747/110/26 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13.07.2026 року селище Талалаївка 

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.
секретаря Зірки В.П. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Талалаївка матеріали, що надійшли з Прилуцького РВП ГУНП України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за вчинення правопорушення, передбаченого та ч.1 ст 130 КУпАП, - 

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2026 року в 11 год 56 хв в с Харкове на автодорозі Н 07 Київ – Суми, 172 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, почервоніння обличчя, виражений тремор пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Ванжула Я.В. в судовому засіданні зазначив, що при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 працівниками Прилуцького РВП допущено ряд порушень, зокрема, причина зупинки не вказана в протоколі і взагалі відсутнє її належне документування в матеріалах справи. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відеозапис, який долучений до протоколу, не є безперервним. З відеозапису вбачається, що працівники поліції підходять до стоячого автомобіля, не представляються, не повідомляють водію причин зупинки, не встановлюють, що саме ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, не повідомляють йому виявлених ознак алкогольного сп`яніння, які б стали підставою для проведення огляду на стан сп`яніння. Також ОСОБА_1 не роз`яснювались його права за ст 63 Конституції України та ст 268 КУпАП. Також, на думку захисника, з боку працівника поліції була провокація до вчинення адміністративного правопорушення, оскільки своїми протиправними діями, а саме – навідними запитаннями про те, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснюючи йому наслідків такої відмови, працівник поліції фактично змусив ОСОБА_1 відмовитись проходити огляд на місці зупинки, тим самим скоїти адміністративне правопорушення, оскільки не розумів наслідків такої відмови, на нього здійснювався психологічний тиск. Поліцейськими також проігноровано те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння повинен був проводитись в присутності посадових осіб ВСП у відповідності до ст 266-1 КУпАП. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні по справі участі не брав, оскільки є діючим військовослужбовцем ЗСУ, тому за клопотанням захисника розгляд справи проведений без його участі в порядку ч.1 ст. 268 КУпАП без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки його явка не є обов`язковою. 
Суд, заслухав пояснення захисника, повно та всебічно дослідив матеріали справи, приходить до наступного висновку. 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За змістом п 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 судом встановлено наступні фактичні обставини. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 624600 від 26.03.2026 року, складеного поліцейським СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Репанкою С.В., вбачається, що 26 березня 2026 року в 11 год 56 хв в с Харкове на автодорозі Н 07 Київ – Суми, 172 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, почервоніння обличчя, виражений тремор пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст 130 КУпАП. Технічний засіб відеозапису – V20190713. До протоколу додаються – інші матеріали справи, направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння, акт огляду на стан сп`яніння. У протоколі особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено, що визнає вину. У водія вилучено водійське посвідчення та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом (а.с. 7) 
Аналізуючи зазначений доказ, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу. Відповідно до вимог вказаної статті у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені, зокрема: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Протокол, який досліджувався судом під час судового розгляду, містить всі необхідні відомості, передбачені КУпАП, він підписаний особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Суд вважає за необхідне зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. Крім того, зазначений протокол складений повноважною особою у відповідності до ст 255 КУпАП – а саме уповноваженою особою Національної поліції – поліцейським СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Репанкою С.В. 
- згідно копії постанови серії ЕНА № 6909962 від 26.03.2026, винесеної поліцейським СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Репанкою С.В., 26.03.2026 року в 11:56 год на трасі Н07, 172 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Т13110, НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п 2.3. в ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст 121 КУпАП, і накладено штраф в сумі 510 грн (а.с.8) 
- 26.03.2026 в 11 год 56 хв посадовою особою - інспектором з РПП СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Репанкою С.В. – виписано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначене направлення виписано до КНП «Прилуцька МЛ» на ім`я водія ОСОБА_1 , оскільки в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, хитка хода. Огляд на місці зупинки не проводився (а.с. 10). 
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що 26.03.2026 в 11:56 год патрульний автомобіль зупиняє проїжджаючий легковий автомобіль сірого кольору, але він не зупиняється і продовжив їхати, тому патрульний автомобіль їде слідом і в 11:58 год під`їжджають до легкового автомобіля сірого кольору, який з`їхав у кювет і боком зупинився похилений до низу. За кермом був ОСОБА_1 , ще в салоні знаходились пасажири. Працівники поліції запитують у водія, чому він не зупинився, на що той відповів, що не побачив. Суд вважає за необхідне зазначити, що на узбіччі при зупинці автомобіля стояла два поліцейських автомобіля, і не побачити їх було неможливо. Після цього при спілкуванні з водієм, який з іншими пасажирами вийшли з автомобіля, який небезпечно зупинився в кюветі, працівники поліції пропонують водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, водій спочатку погоджується, але потім розповідає, що він перебуває в ЗСУ, його відпустили у відпустку на три дні, і сьогодні він випив 0, 5 л горілки, тому не буде проходити огляд на стан сп`яніння, так як винуватий. Суд вважає за необхідне зазначити, що на відеозаписі чітко зафіксовано стан водія ОСОБА_1 як неадекватний, мав хитку ходу, сплутану мову, при цьому він не заперечував, що керував автомобілем, який йому дав знайомий. Також водій не заперечував, що керував автомобілем непристебнутий ременем безпеки, за що на нього винесено постанову за ч. 5 ст 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, в ході розгляду справи належними і допустимими доказами спростовано посилання захисника про безпідставність зупинки ОСОБА_1 , оскільки причиною зупинки стало те, що він керував автомобілем та не був пристебнутий ременем безпеки, і результатом цього стало складання відносно ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення.
Також на відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано, як працівники поліції неодноразово пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в лікарні, оскільки у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, але він відмовлявся, та неодноразово пропонував працівникам поліції вирішити питання на місці – 12:08 год, 12:14 год, 12:16 год, 12:17 год. 
Що стосується посилання захисника на те, що працівники поліції фактично своїми неправомірними діями здійснили психологічний тиск з метою отримати відмову від проходження огляду на місці зупинки, тобто наявна провокація з боку працівників поліції до скоєння адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство, натомість Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зробив дефініцію такого поняття та критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину. Згідно з практикою ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року). Під пасивною поведінкою ЄСПЛ розуміє відсутність будь-яких активних дій, які б спонукали потенційного підозрюваного вчинити злочин. Таким чином, у разі виявлення за матеріалами кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, суд у судовому засіданні має це перевірити шляхом дослідження відповідних обставин і лише після цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) такого факту і, як наслідок, щодо належності, допустимості й достатності доказів у справі для прийняття відповідного процесуального рішення. При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого скоєння злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори: - наявність підстав для проведення відповідних заходів; - роль співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину. Таким чином, потрібно взяти до уваги наступні обставини: підставу для зупинки; поведінка працівника поліції; ознаки сп`яніння водія; дії водія щодо пропозиції працівника поліції пройти огляд на встановлення стану сп`яніння. 
Із переглянутого відеозапису судом не встановлено того, що поліцейські своїми активними діями спонукали водія ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, навпаки, він неодноразово у спілкуванні зазначав, що він всього три дні дома, і тому сьогодні день буде пити, а завтра їхати назад на службу, при цьому неодноразово пропонуючи працівнику поліції неправомірну вигоду (12:12 год, 12:18 год, 12:21 год) Тобто водій сам визнав, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і тому не буде проходити огляд на місці зупинки. 
Відтак за оцінкою сукупності доказів суд приходить до висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у повному обсязі узгоджується із долученим відеозаписом та не вбачає у діях працівників поліції провокації водія на вчинення адміністративного правопорушення, а відповідні аргументи захисника вважає надуманими та сумнівними. 
Наданий відеозапис суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки хоча й наданий частинами з перервами в декілька секунд, які за змістом є послідовними, за його допомогою можна відтворити обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно яких ОСОБА_1 26.03.2026 року керував автомобілем ЗАЗ ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 . Після виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у відповідності до встановленого законом порядку запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі. ОСОБА_1 не заперечував того, що вживав алкоголь і тому не хотів проходити огляд, такі дії по ухиленню від проходження огляду правильно розцінені поліцейським як відмова від проходження огляду, що і стало причиною складення протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тому його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР. 
Що стосується посилання захисника про неправомірність дій працівників поліції, то як встановлено в ході судового розгляду ні водій ОСОБА_1 ні його захисник не оскаржували дії співробітників патрульної поліції, тобто не звертались до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався зі скаргою на дії працівників поліції до керівництва, хоча мали для цього достатньо часу з березня 2026 року. 
Також суд вважає за необхідне зазначити стосовно твердження захисника про те, що після встановлення факту, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем і працівники поліції були зобов`язані припинити оформлення матеріалів та забезпечити проведення огляду виключно у порядку, передбаченому ст 266-1 КУпАП, із залученням уповноваженої особи Військової служби правопорядку, то суд не знаходить підстав для погодження із зазначеним доводом. 
Відповідно до ч. 1 ст 15 КУпАП військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність за адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. Зі змісту ст. 266 та ст. 266-1 КУпАП убачається, що законодавець визначив окремі особливості проведення огляду певних категорій осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Водночас сам по собі статус військовослужбовця не звільняє особу від виконання вимог ПДР України, не виключає повноважень поліцейських щодо здійснення контролю за безпекою дорожнього руху та не усуває обов`язку водія виконати законну вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння. Як встановлено судом ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції як водій цивільного транспортного засобу під час участі у дорожньому русі. Саме у зв`язку із виконанням працівниками поліції покладених на них законом повноважень щодо забезпечення безпеки дорожнього руху були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, перебував на території військової частини або перебував в інших умовах, з якими положення ст 266-1 КУпАП пов`язують застосування спеціального порядку проведення огляду. Сам лише факт проходження особою військової служби не є достатнім для висновку про обов`язковість застосування спеціальної процедури. Отже посилання захисника щодо порушення вимог ст 266-1 КУпАП не необґрунтованими.
Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року. За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Як встановлено в ході судового розгляду, працівниками поліції внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення. Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього матеріалах. Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, відповідно до п.2.5 ПДР проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія. Жоден із нормативних документів не дає водієві та його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського. З відеозапису зловживання поліцейськими в цій частині не вбачається. Суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а поведінка і відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови. 
Частиною 6 ст. 266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. 
При цьому, суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що було повідомлено водія. Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейських щодо обставин, за якими складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 . Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. 
Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що протокол відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, складений уповноваженою особою, належним чином зазначено суть адміністративного правопорушення, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Як встановлено в ході судового розгляду ні водій ні його захисник не оскаржували дії співробітників патрульної поліції, тобто не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання сторони захисту на незаконність дій працівників поліції під час зупинки водія, складання протоколу, акту, направлення або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у цих документах. Що ж стосується посилань захисника на недоліки протоколу, то вони не є такими, що можуть ставити під сумнів його законність та допустимість як доказу при розгляді справи. 
Слід зауважити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п. 2.5, яким визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом враховано, що ОСОБА_1 надав поліцейським чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїй постанові Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. При цьому суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. Враховуючи положення ст. 251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість його винності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і були в повному обсязі досліджені під час розгляду справи, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
При обранні адміністративного стягнення суд дотримується також приписів ст. 23 КУпАП України, якою передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами. У ч. 2 ст. 33 КУАП зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Тобто, санкція ч. 1 ст. 130 КУАП є безальтернативною санкцією за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а ч. 2 ст. 33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Об`єктивно з`ясувавши обставини справи, повно та всебічного дослідивши надані суду докази, особу ОСОБА_1 , який при керуванні джерелом підвищеної небезпеки перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки відмовився, суд вважає за необхідне накласти стягнення ОСОБА_1 за скоєне правопорушення і визначити його необхідним та достатнім для досягнення ст. 23 КУпАП мети, зокрема виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, і приходить до висновку про накладення адміністративного стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Керуючись ст. 268, 283, 284, 307, 308, 130 КУпАП, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп судового збору.

Роз`яснити положення ст. 307, 308 КУпАП, відповідно до яких штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня отримання постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови – не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу ДВС за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові. 

На постанову може бути подана апеляція в Чернігівський апеляційний суд протягом десяти днів з дня проголошення. 

Суддя: Л.В.Тіщенко