ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.08.2026 | Справа № 910/8043/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом Державного підприємства "Інфотех" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія комп`ютерної криміналістики" 
про стягнення 167178 грн.

за участі представників:
від позивача: Чорний Є.О.
від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Інфотех" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія комп`ютерної криміналістики» про стягнення пені в розмірі 167178 грн., нарахованої за несвоєчасну поставку обладнання за договором про закупівлю від 24.10.2025 № 488202. Також, позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку загального провадження з викликом представників сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.
Дана ухвала суду доставлена відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Разом із цим, у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2025 між позивачем та відповідачем укладено Договір про закупівлю № 488202 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Замовнику систему зберігання та відновлення даних для центральної підсистеми ЄІС МВС (надалі - Обладнання), а Замовник зобов`язується прийняти Обладнання та оплатити його. 
Згідно п. 3.1 Договору, виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором здійснюється до 01.12.2025 року
Поставка обладнання здійснюється за місцем знаходження Замовника: вул. Дегтярівська, 15 Б, м. Київ, 04050 (п. 3.2 Договору). 
Відповідно умов п. 3.3 Договору, моментом переходу права власності на обладнання від Постачальника до Замовника вважається дата підписання обома Сторонами накладної або Акту приймання-передачі. 
Постачальник буде вважатися таким, що виконав належним чином зобов`язання з поставки Обладнання за Договором, якщо він поставив його у строк та в порядку, визначені Договором за адресою, вказаною в Договорі, в тому числі з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та Договором, та якщо внаслідок приймання було встановлено, що Обладнання повністю відповідає вимогам, передбаченим умовами Договору та чинному законодавству України (п. 3.4. Договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору загальна ціна даного Договору становить грошову суму у розмірі 7 599 000,00 грн з ПДВ.
Згідно з п. 4.5 Договору оплата за фактично виконанні зобов`язання Постачальника щодо поставки обладнання здійснюється Замовником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту отримання обладнання згідно накладної або укладення сторонами Акту приймання-передачі на підставі рахунка. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив товар позивачу лише 24.12.2025, що підтверджується видатковою накладною №282 на суму 7 599 000,00 грн.
Відтак, 26.01.2026 позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 26.01.2026 № 558/02/2026 щодо необхідності сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 167 178,00 грн. 
Однак, у відповіді від 23.03.2026 № 5/2603/43 відповідачем відмовлено у задоволенні претензії у зв`язку із затримкою поставки обладнання іншим контрагентом відповідача. Також, відповідач послався на Висновок науково-правничої експертизи ТОВ «Незалежні Фахові Експертизи» від 10.03.2026 № 05 7.2/26-011, відповідно до якого під час виконання договору між сторонами виникла істотна зміна обставин у розумінні ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, що унеможливлює відповідальність відповідача за порушення строку поставки обладнання.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).
Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За положеннями статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. 
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
У разі порушення строків поставки Обладнання, Постачальник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості несвоєчасно поставленого Обладнання за кожний календарний день прострочення поставки, що нараховується протягом всього строку порушення виконання зобов`язання (п. 5.3 Договору).
Здійснивши арифметичний перерахунок, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленої до стягнення суми пені (0,1%) в розмірі 167178 грн., нарахованої за період з 02.12.2025 до 23.12.2025 на суму 7 599 000,00 грн.
Судом ураховано, що у відповіді на претензію відповідач посилався на відсутність його вини в затримці поставки товару внаслідок істотної зміни обставин через затримку поставки обладнання іншим контрагентом відповідача, про що останній повідомляв позивача. 
Однак, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження відсутності вини щодо несвоєчасної поставки товару за договором.
Згідно з п. 7.2. Договору сторона, яка не може виконати свої зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин, повинна письмово про це іншу Сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з часу виникнення таких обставин. Невиконання цієї вимоги не дає жодній зі сторін права посилатися на вищезазначені обставини.
У пункті 7.3. Договору вказано, що достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є сертифікат про форс - мажорні обставини, виданий Торгово - промисловою палатою України або Київською торгово - промисловою палатою.
Проте, до матеріалів справи відповідачем не додано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України щодо засвідчення дії форс-мажорних обставин при виконанні відповідачем договору із поставки товару.
Ураховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Інфотех" задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія комп`ютерної криміналістики" (03127, м. Київ, пров. Коломийський,13/23; ідентифікаційний код 39818376) на користь Державного підприємства "Інфотех" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 15Б; ідентифікаційний код 34239034) 167178 (сто шістдесят сім тисяч сто сімдесят вісім) грн. пені, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне судове рішення складено: 14.09.2026 року.

Суддя К.В. Полякова