Справа № 278/5727/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Гомонюк Д.С., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та поновлення стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить з урахування уточненних позовних вимог визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм місцем проживання їх матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити стягнення аліментів з неї, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2021 року.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У квітні 2019 року відповідач припинив спільне проживання із сім`єю та перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв`язку із цим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2020 року з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано, після чого діти проживали разом із позивачкою.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 13.12.2021 року по справі №296/762/21, визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, а також припинено стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_1 .
Позивачка зазначає, що між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо виховання дітей та визначення їхнього місця проживання. За її твердженням, відповідач неодноразово звертався до органів опіки та піклування зі скаргами на неї; чинив перешкоди у спілкуванні з дітьми та вчиняв дії. Спрямовані на зміну їхнього місця проживання. При цьому відповідач категорично відмовляється обговорити та вирішити питання щодо визначення місця проживання дітей мирним шляхом. 
Крім того, позивачка зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира, у якій створені належні житлово-побутові умови для проживання дітей, а тому вона вважає, що визначення місця проживання дітей разом із нею відповідатиме їхнім найкращим інтересам.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22.12.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 50).
У судовому засіданні представником позивача – адвокатом Богданович М.В. подано клопотання про залишення без розгляду однієї і позовних вимог, а саме поновлення стягнення аліментів за виконавчим листом №296/6193/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2021 року; а також просила залишити без розгляду клопотання про призначення експертизи. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, крім того, зазначила що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Позивачка у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила задовольнити позовні вимоги.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_5 , у судовому засіданні просила розглядати справу у її відсутність.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті; залишено без розгляду третю позовну вимогу (а.с. 84).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. 
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Звернула увагу суду, на те, що кардинально змінились умови проживання дітей з матір`ю.
Позивачка у судовому засіданні зазначила, що з лютого 2024 року діти проживають разом із нею, після того як покинули місце проживання разом з батьком; діти втекли від відповідача та наразі проживають з позивачем за адресою: Житомирський район, Житомирська область, с. Березівка.
З`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 , який у судовому засіданні зазначив, що хоче проживати разом із матір`ю; пояснив, що йому там зручніше та комфортніше; мати не чинить перешкод у побаченнях з батьком; зазначив, що два роки разом із сестрою проживали разом з батьком, ходив до школи, а з мамою зустрічався час від часу, однак у батька з`явилась співмешканка і він почав вживати алкоголь, грубо поводитися, лаятися та залякувати. Влітку 2024 року вони разом із сестрою фактично втекли до матері, де і проживають. Навчається у Березівській школі. Крім того, зазначив, що мама сплатила аліментів на 30 тисяч грн, але батько на ці кошти купив телевізор та мікрохвильовку. 23 жовтня 2025 року останній раз бачились з батьком, з того часу батько не опікується нами.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надійшла заява, з якої вбачається, що вік і рівень розвитку неповнолітнього ОСОБА_3 , дозволяють йому усвідомлено висловлювати власну думку стосовно питання визначення місця проживання. Крім того, зазначила, що визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 , відповідає найкращим інтересам дитини (а.с. 90).
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.11-12).
Відповідно до рішення Корольовського районного суду від 13.08.2020 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 актовий запис №1157 розірвано (а.с. 17).
Згідно рішення Корольовського районного суду від 13.12.2021 року визначено місце проживання малолітньої дитини – сина ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 ; припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2021 і до їх повноліття (а.с. 18-22).
Відповідно до договору дарування ОСОБА_1 набула у приватну власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджує наявність у неї житлового приміщення на праві приватної власності та має значення для оцінки умов проживання дітей (а.с.23-24).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2, 8-9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Частиною 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, за позовом когось із батьків, оскільки право вибору місця проживання надано законом самій дитині (постанова ВС у справі № 592/7624/22).
Зібрані докази вказують на те, що на час вирішення спору сину сторін ОСОБА_3 виповнилося 14 років, а тому він вправі самостійно обирати місце проживання. Отже підстави для визначення судом місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 із матір`ю відсутні.
Відтак суд дійшов до висновку про відмову у визначенні місця проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю. 

Щодо припинення стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 .
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до ч.1-2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої одним із таких способів є припинення правовідношення.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням предмета цього спору (звільнення (припинення) від стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, за яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).
Згідно з висновком Верховного Суду, зробленого у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей) "однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина".
Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Звільнення (припинення) від стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)
Основними засадами судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказані обставини та давши належну оцінку зібраним доказам по справі, враховуючи, що фактично діти проживають з матір`ю з літа 2024 року, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про звільнення її від сплати аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 .
Щодо припинення стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 . 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першої статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину лише у випадках, передбачених законом. 
Судом встановлено, що на час звернення до суду та розгляду справи, ОСОБА_4 на утримання якої стягнуто аліменти, ІНФОРМАЦІЯ_4 вже досягла повноліття (19 - річного віку). 
Оскільки особа, яка досягла повноліття, стягнення аліментів на її утримання підлягало припиненню з моменту досягнення нею 18-річного віку, адже після настання зазначеної обставини обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини припиняється в силу вимог статті 180 СК України.
Отже обов`язок зі сплати аліментів на неповнолітню дитину припинився в силу закону з моменту досягнення нею повноліття, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про припинення стягнення аліментів. 
За наведених обставин вимоги позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статями 2, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150-157, 160-161 СК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та поновлення стягнення аліментів - задовольнити частково.
У позовній вимозі про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 - відмовити.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які стягуються за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7612/21.
У позовній вимозі про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які стягуються за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7612/21 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено та підписано 24.07.2026.

Відомості про учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місяця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради, адреса перебування: Житомирська область, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, буд. 4/2; ЄДРПОУ 04053625.

Суддя   О. М. Дубовік