Справа № 367/13364/25
Провадження №2/367/5505/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

10 серпня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
в складі: головуючого - судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/13364/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 18 142,25 грн та судовий збір у сумі 2 442,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив про те, що 01.02.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 100682277, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.ст. 11,12 Законом України «Про електрону комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 27.06.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги № 100-МЛ/Т. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 100682277 від 01.02.2023 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 100682277 від 01.02.2023 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 100-МЛ/Т від 27.06.2023 р. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 100-МЛ/Т від 27.06.2023 заборгованість відповідача становить 18 142,25 грн, з яких: 4 300,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13 342,25 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 500,00 грн прострочена заборгованість за комісією. 16 жовтня 2025 року відповідачу позивачем була надіслана письмова претензія, яка відповідачем залишена без уваги.
У відзиві на позовну заяву, наданому представником відповідача, остання вказує, що відповідач заперечує проти позиву, вважає його необґрунтованим. Із кредитного договору, графіка платежів та паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами було погоджено сума кредиту 5 000,00 грн; строк кредитування 105 днів; пільговий період 15 днів; поточний період 90 днів; дата остаточного погашення 17.05.2023; комісія за надання кредиту 500,00 грн; ставка 1,5% на день у пільговий період; ставка 3% на день у поточний період; орієнтовна загальна вартість кредиту 20125,00 грн; реальна річна процентна ставка -1025%. Відповідно до вимог Закону України « Про споживче кредитування» до укладення договору споживачу має бути надано паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування. Таким чином, саме зазначені документи визначають первісно погоджені сторонами умови кредиту та повинні використовуватись, як базова основна для перевірки правильність будь -яких подальших розрахунків, здійснених позивачем. Щоденна відомості поз0ивача показує часткові платежі та фактичну зміну моделі розрахунку, тобто позивач своїми документами підтверджує, що тіло кредиту та проценти за кредитом погашалося частково; ним застосовувався механізм пролонгації; нарахування у його внутрішній відомості тривали до 31 травня 2023 року. Однак така, відомості є лише внутрішнім документом кредитора і сама по собі не замінює належних доказів юридичної підстави кожного нарахування, кожної пролонгації та кожної нової дати погашення. Сам факт наявності у внутрішній відомості записів про «комісію за пролонгацію» не доводить, що пролонгація відбулася належним чином, саме у спосіб, премо передбачений договором. Позивач не надав електронних звернень відповідача про пролонгацію; технічних даних використання одноразового ідентифікатора, саме для пролонгації договору; оновлених графіків платежів після кожної пролонгації; належних електронних доказів, які б дозволили перевірити дату, спосіб і зміст волевиявлення відповідача. Позивачем не надано жодного оновленого графіку платежів після заявлених пролонгацій, що передбаченого додатком № 1 до договору. Саме оновлений графік платежів, відповідно до умов договору є документом, який фіксує зміни істотних умов зобов`язання, зокрема строку його виконання та розміру заборгованості. Відсутність такого документа унеможливлює встановлення фактичного обсягу прав та обов`язків сторін після кожної пролонгації. Позивачем не розмежовано, яку суму складають проценти за користування кредитом та проценти, як відповідальність за прострочення виконання зобов`язання, що унеможливлює перевірити правильність нарахувань та не може вважатися належним доказом. Отже заявлена до стягнення сума простроченої заборгованості за відсотками 13 342,25 грн є недоведеною, неперевірюваною та не може бути покладена судом в основу рішення. Надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача не містить детального та покрокового розрахунку відсотків із зазначенням бази нарахування та періодів; розмежування між договірними процентами та процентами, як відповідальність за прострочення (ст. 625 ЦК України), відомостей про конкретні строки, умови та підстави кожної пролонгації; жодних посилань на оновлені графіки платежів після пролонгації, передбачені договором; доказів волевиявлення відповідача щодо продовження строку кредитування; підтвердження узгодження сторонами змінених умов виконання зобов`язання, є виключно внутрішнім бухгалтерським документом кредитора, сформованих односторонньо та не підтверджує належним чином ані правову природу, ані правильність нарахувань. Також, надані позивачем документи не дають можливості дійти беззаперечного висновку про належність йому права вимоги у заявленому розмірі. Встановлена договором процентна ставка та загальна вартість кредиту свідчать про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, оскільки розмір нарахованих процентів є явно непропорційним сум отриманого кредиту, фінансове навантаження не відповідає принципу розумності, умови договору створюють суттєву перевагу кредитодавця над споживачем. Вимога позивача про стягнення 500,00 грн комісії є недоведеною, оскільки саме лише посилання на умови договору та внутрішню бухгалтерську виписку не є достатнім доказом існування та розміру заборгованості за комісією. При цьому з матеріалів справи вбачається, що комісія у розмірі 500,00 грн передбачена як одноразова плата, включена до загальної вартості кредиту (20 125,00 грн), що підтверджується паспортом споживчого кредиту і могла бути утримана або врахована при видачі кредиту, що виключає можливість її повторного стягнення. Разом із тим, позивачем не надано жодних доказів, які б дозволили однозначно встановити чи була комісія фактично сплачена або утримана; чи не відбулося подвійного нарахування врахування цієї суми у загальному розрахунку заборгованості; чи існує реальна непогашена заборгованість саме за цією складовою.
У додаткових поясненнях ( від 28.07.2026) представник позивача надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому вказує, що відповідно до умов кредитного договору № 100682277 від 01.02.2023 року:
Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 гривень.
Кредит надається загальним строком на 105 днів з 01.02.2023р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 16.02.2023р. (рекомендована дата платежу).
Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 17.05.2023 р. (дата остаточного погашення заборгованості).
Комісія за надання кредиту: 500.00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 125,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13 500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
01.02.2023 року було видано кредит у розмірі 5000.00 грн та нараховано комісію 5000.00 * 10% = 500.00 грн.
Пільговий період: 02.02.2023 - 16.02.2026 рр.
За один день нараховувалось: 5000.00 * 1.50 = 75.00 грн
За 15 днів це: 75.00 * 15 = 1125.00 грн.
Поточний період: 17.02.2023 - 02.03.2023 рр.
За один день нараховувалось: 5000.00 * 3.00% = 150.00 грн.
За 14 днів це: 150.00 * 14 = 2100.00 грн.
Загальна сума відсотків станом на 02.03.2023 року: 1 125.00 + 2100.00=3 225,00 грн.
02.03.2023 року було здійснено пролонгацію на 7 днів.
Сплачено 350.00 грн тіла кредиту, а отже його залишок: 5000.00 - 350.00 =4 650,00 грн.
Сплачено 350.00 грн відсотків, а отже їх залишок: 3225.00 - 350.00 = 2875.00 грн.
Пільговий період: 03.03.2023 - 09.03.2023 рр.
За один день нараховувалось - 4650.00 * 1.50% = 69.75 грн. 
За 7 днів це: 488.25 грн.
Загальна сума відсотків станом на 09.03.2023 року: 2875.00 + 488.25 = 3363.25 грн.
Поточний період: 10.03.2023 - 16.03.2026 рр.
За один день нараховувалось: 4650.00 * 3.00% = 139.50 грн. 
За 7 днів це: 139.00 * 7 = 976.50 грн.
Загальна сума відсотків станом на 16.03.2023 року; 3363.25 + 976.50 - 4339.75 грн.
16.03.2023 року було здійснено пролонгацію на 7 днів.
Сплачено 350.00 грн тіла кредиту, а отже його залишок: 4650.00 - 350.00 =4 300,00 грн.
Сплачено 350.00 грн відсотків, а отже їх залишок; 4339.75 - 350.00 = 3989.75 грн.
Пільговий період: 17.03.2023 - 23.03.2026 рр.
За один день нараховувалось: 4300.00 * 1.50% = 64.50 грн.
За 7 днів це: 64.50 * 7 = 451.50 грн.
Загальна сума відсотків станом на 23.03.2023 року; 3989.75 + 451.50 = 4441.25 грн.
Пільговий період: 24.03.2023 - 31.05.2023 рр.
Останній пільговий період тривав 69 днів, тому що два попереді тривали по 14 і 7 днів, тобто 90 - 14 - 7 = 69 днів.
За один день нараховувалось: 4300.00 * 3.00% = 129.00 грн.
За 69 днів це: 129.00 * 69 = 8901.00 грн.
Загальна сума відсотків: 4441.25 + 8901.00 = 13 342.25 грн.
Загальна сума заборгованості: 4300.00 + 500.00 + 13 342.25 = 18 142.25 грн.
У запереченнях на додаткові пояснення (від 31.07.2026) представник відповідача вказує, що позивач не виконав вимог ухвали суду щодо надання розрахунку із розмежуванням договірних відсотків та відсотків, нарахованих як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість, позивач подав єдиний розрахунок суми відсотків у розмірі 13 342,25 грн, не визначивши, яка частина цієї суми є договірними відсотками, а яка нарахована як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказане унеможливлює перевірку правильності здійснених нарахувань та їх відповідності вимогам законодавства. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування права кредитора забезпечуються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, такий правовий висновок зазначений у постанові Великої Падати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та саме з урахуванням зазначеного правового висновку суд витребував окремий розрахунок договірних відсотків та відсотків нарахованих як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Поданий позивачем розрахунок не підтверджений належними доказами. Зокрема у ньому зазначено, що пролонгацію кредиту здійснено 02.03.2023 року та 16.03.2023 року здійснено повторну пролонгації, а також здійснено часткове погашення кредиту. Разом із тим жодного належного доказу на підтвердження зазначених обставин суду не надано. Отже, викладені у розрахунку обставини ґрунтуються виключно на твердженнях позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами. Наведений позивачем розрахунок суперечить умовам кредитного договору. Відповідно до пункту 1.3.2 кредитного договору датою остаточного погашення кредиту визначено 17.05.2023 року. Разом із тим, у поданому на виконання ухвали суду розрахунку позивач здійснює нарахування відсотків до 31.05.2023 року, посилаючись на пролонгацію кредитного договору. Однак належних доказів підтвердження строку кредитування або укладення відповідних змін до кредитного договору не надано, а за таких обставин позивач не довів правових підстав для нарахування договірних відсотків після спливу строку кредитування. Поданий позивачем документ фактично є арифметичним поясненням, а не документальним підтвердженням розміру заборгованості. До матеріалів справи не подано документів, які б підтверджували порядок та підстави здійснення нарахувань, зокрема деталізованої виписки щодо руху коштів, документів щодо нарахування процентів, документів, які підтверджують пролонгацію кредитного договору та інші документи, що надавали б можливість перевірити правильність здійсненного розрахунку. Таким чином, додаткові пояснення не підтверджені належними доказами, не усувають недоліків доказової бази та не доводять правомірність заявлено до стягнення розміру заборгованості.
Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву, якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі сторони відповідача, позовні вимоги визнала частково, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 13 342,25 грн та комісії у сумі 500,00 грн, як недоведених належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
01 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №100682277 ( а.с.5-13), згідно умов якого, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом ( далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п.1.1 договору).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн у валюті: українські гривні (п.1.2 договору).
Кредит надається строком на 105 днів з 01.02.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 16.02.2023 р. (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 17.05.2023 р. (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 16.02.2023 р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 17.05.2023 р. (останнього дня строку кредитування)( п.п.1.3,1.3.1,1.3.2,1.4 договору).
Комісія за надання кредиту 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1 125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,2.3 цього договору ( п. 1.5.1,1.5.2,1.5.3,1.6 договору).
Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 ( п. 2.1 договору).
Крім того, пунктом 2.3 Договору передбачені умови пролонгації договору на 3, 7, 15 днів за відповідною пропозицією позикодавця із обов`язковим вчиненням позичальником певних дій, у тому числі сплатою комісії за продовження кредиту та частки заборгованості по кредиту; волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується здійсненням ним відповідного платежу.
Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно - комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби ( п. 6.1 договору).
Договір ( з додатками № 1,№2 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно способу надання кредиту, визначеному в п. 2.1 цього договору. Строк дії Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до момент повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовилися, що повне виконання зобов`язань повинно відбутися не пізніше дати встановленої пунктом 1.4 Договору - 17.05.2023 (пункт 7.1 Договору).
У Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Кредитного договору № 100682277 від 01.02.2023, міститься розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме 17.05.2023 кредит 5 000 грн, комісія за надання кредиту 500,00 грн, проценти 14 625,00 грн, разом 20 125,00 грн (а.с. 10 зворот).
Договір про споживчий кредит № 100682277 від 01.02.2023 року був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L61546, що підтверджується копію самого договору та довідкою ТОВ « МІОЛАН» №б/н від 10.09.2025 року ( а.с.12).
Як вбачається з довідки по заяві на кредит № 100682277 від 01.02.2023, заповнення анкети ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер мобільного телефону НОМЕР_3 , паспорт громадянина України у формі картки НОМЕР_4 , платіжна картка, на яку має бути перерахована сума кредиту 414949*17, відбулося 30.01.2023 о 07:52:29, автоматична перевірка о 07:52:35, перевірка у БКІ о 07:53:58, скоринг о 11:11:29, підписання договору відбулося 01.02.2023 о 11:37:40годині (а.с. 12 зворот -13).
Згідно з копією платіжного доручення № 58621616 від 01.02.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_1 , кредитні кошти згідно договору 100682277 у розмірі 5 000 грн (а.с. 13 зворот).
27 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 100-МЛ/Т згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги, зокрема за Кредитним договором №100682277 (а.с. 15 зворот-25).
Згідно з наданою позивачем випискою з особового рахунку за кредитним договором № 100682277 від 01.02.2023, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» станом на 22.10.2025 року становить 18 142,25, з яких 4 300,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13 342,25,00 грн прострочена заборгованість за відсотками; 500,00 грн прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту (а.с. 15).
Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22835418/124 від 16.10.2025 на адресу вказану нею в кредитному договорі, у якій ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило про відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги за кредитним договором № 100682277 та вимагало виконати зобов`язання протягом 3 днів, а саме негайно погасити заборгованість у сумі 18 142,25 грн на вказані у претензії реквізити (а.с. 25 зворот).
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договору № 100682277 від 01.02.2023 укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (пункт 6.1 Договору) шляхом ідентифікації позичальника та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, чому передувало подання відповідної заяви позичальником із зазначенням своїх персональних даних, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Таким чином, позивачем доведений факт укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі Товариства, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення нею формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором, що також не заперечується відповідачем.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договірні зобов`язання ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит в сумі 5 000 грн шляхом перерахування на визначений відповідачем картковий рахунок.
Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначених договором строку і обсягу не належним чином не виконав, згідно розрахунку заборгованості (а.с.14) відповідачем на погашення заборгованості за тілом кредиту було сплачено: 02.03.2023 -350,00 грн та 16.03.2023 -350,00 грн, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 4 300,00 грн., яку відповідач не заперечує.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 13 342,50 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.
В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.
Така правова позиція підтверджена правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.
Як вбачається з копії кредитного договору № 100682277 від 01.02.2023 та додатку № 1 до нього сторони обумовили і дійшли згоди щодо обов`язку сплати позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 14 625 грн, які нараховуються протягом пільгового періоду 1 125,00 грн, за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, тобто до 17.05.2023.
У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію , що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд виділяє посилання позивача на те, що договір про споживчий кредит № 10068227 був пролонгований відповідачем двічі, оскільки матеріали справи не містять доказів цього.
При цьому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимог про стягнення з позичальника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв.
З огляду на наведене, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 1318,25 грн (13 342,25-12 024,00), нарахованих поза межами строку кредитування, а саме за період з 18.05.2023 по 31.05.2023, є необґрунтованою.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано документів щодо правильності нарахування процентів, оскільки вказане визначено в самому кредитному договорі та паспорті кредиту.
Спірний договір позики, його умови та паспорт кредиту в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими до урахування.
Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 500 гривень заборгованості за комісією.
Згідно п. 1.5.1 Кредитного договору зазначено, що комісія за надання кредиту 500,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Також суд зауважує на тому, що згідно із розрахунком заборгованості (а.с.14) відповідачем була двічі сплачена комісія у загальному розмірі 600,00 грн.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 500,00 гривень.
Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №100682277 від 01 лютого 2023 року у розмірі 16 324,00 грн, що складає заборгованість за простроченим тілом кредиту 4 300,00 грн, заборгованість за відсотками 12 024,00 грн, у іншій частині позову відмовити.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Так, позивач просить стягнути витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року, прийнятій у справі №552/2145/16-ц.
В даному випадку суд вважає, що понесені позивачем ТОВ «Кредит - Капітал» витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами - Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, Актом № Д/4542 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 22.10.2025 року згідно якого сума наданих послуг складає 8 000,00 грн (а.с.28 зворот,29) та детальним описом наданих послуг до Акту № Д/4542 від 22.10. 2025 року ( а.с.30).
Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Пунктом 2.3 договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року встановлено, що вартість послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8 000,00 грн без ПДВ.
Однак суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги. Зокрема, вказана справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. У зв`язку з цим вивчення та аналіз норм законодавства, судової практики, проведення консультації, вивчення наданих клієнтом документів, складання позовної заяви та подача його до суду з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги кваліфікацію та досвід адвоката, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору.
Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, у зв`язку з розглядом цієї справи, та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3000,00 грн.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 179,62 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268,352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 100682277 від 01.02.2023 року складає 16 324 (шістнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 00 копійок, з яких: 4 300,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 024 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2 179 (дві тисячі сто сімдесят дев`ять) гривень 62 копійки витрат по сплаті судового збору та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач: ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, юридична адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 3-й поверх.

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя М.П. Одарюк