Справа № 756/6905/25
Номер провадження № 3/756/6/26

УКРАЇНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Макаренко І.Г.,
за участі секретаря судового засідання Макушевої А.С.,
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
адвоката Пустового Б.В.,
потерпілого ОСОБА_2 ,
адвоката Богуна В.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
УСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 320839 від 05.05.2025, 05.01.2025 о 16:55 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Toyota», марки «Highlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Набережно-Рибальська, рухався з перевищенням максимально дозволеної у населеному пункті швидкості, порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР(напрямок руху по смугу), не дотримався безпечного інтервалу (висновок експерта №43/25 від 04.03.2025), що призвело, до зіткнення з іншим транспортним засобом, марки «Ford», моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який після зіткнення в некерованому стані здійснив наїзд на дорожній знак. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою складати адміністративний протокол, кваліфіковано як порушення п. 12.4; 13.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї винуватості та зазначив, що він 05.01.2025 близько 16-17 години рухався по вул. Набережно-Рибальській в м.Києві в бік мосту в крайній правій полосі руху. На ділянці дороги, де відбувався з`їзд на міст, перед поворотом праворуч, він відчув удар в лівий бік автомобіля, від чого автомобіль винесло на тротуар. Побачив, що зіткнення здійснив водій автомобіля марки «Ford», який рухався лівіше.
Адвокат Пустовий Б.В. заперечував щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає, що ДТП сталася через порушення ПДР водієм автомобіля «Ford» моделі «Mondeo» ОСОБА_2 , що вже було встановлено Київським апеляційним судом постановою від 04.08.2025. 
Водій ОСОБА_2 у судовому засідання пояснив, що 05.01.2026 близько 17:00 год. рухався по вул. Набережно-Рибальська, керуючи автомобілем марки «Ford» в бік Північного мосту. При в`їзді на естакаду, відчув удар в праву частину свого автомобіля автомобілем «Toyota», марки «Highlander», який рухався із перевищенням швидкості. 
Адвокат Богун В.М. підтримав позицію ОСОБА_2 та просив суд визнати ОСОБА_1 винним у ДТП, оскільки водій ОСОБА_3 рухався із перевищенням швидкості, що стало причиною ДТП. 
Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її представника, іншого учасника ДТП та його представника, дослідивши надані разом з протоколом про адміністративне правопорушення матеріали та всі додані докази, суд установив наступне.
Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Так, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 04.08.2025 встановлено, що 5.01.2025 близько 16 години 55 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ford» моделі «Mondeo» д/н НОМЕР_2 на вул. Набережно-Рибальській в м.Києві, всупереч вимогам п.10.4 ПДР, перед поворотом праворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, здійснив поворот з другої смуги, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Toyota», марки «Highlander» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався праворуч і виконував поворот праворуч на шляхопровід в напрямку Північного мосту та в подальшому здійснив наїзд на перешкоду (дорожній знак), що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Отже ОСОБА_2 є винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в порушенні п.10.4 ПДР. 
Преюдиційність (лат. praejudicialis те, що стосується попереднього судового рішення) це прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом
Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження й оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісне з принципом юридичної визначеності
Отже, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.
Судом також встановлено, що не заперечує і сам ОСОБА_1 , порушення ним п.12.4, 13.1 ПДР, відповідно даний водій підлягає адміністративній відповідальності у встановленому законом порядку за порушення відповідного пункту ПДР. Однак, саме перевищення швидкості ОСОБА_1 не перебувало в причинному зв`язку з наслідками, що настали у вигляді пошкодження транспортних засобів, оскільки, як було зазначено вище, водій ОСОБА_2 , відповідно до п.10.4 ПДР, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. При цьому водій ОСОБА_2 перед поворотом праворуч завчасно не зайняв крайнє праве положення на проїзній частині, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. 
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину, всі сумніви, щодо винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». 
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи викладене, на думку суду, підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відсутні, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст. 1, 7, 8, 9, 124, 221, 247, 268, 276, 277, 278, 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 320839 від 05.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя           І. Г. Макаренко