17.08.26
Справа № 635/5916/25
Провадження № 2/635/115/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2026 року | селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді — Савченка Д.М.,
за участю секретаря судового засідання — Устіч Л.О.,
учасники справи:
позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»,
представник позивача — адвокат Усенко Михайло Ігорович,
відповідач — ОСОБА_1 ,
представник відповідача — адвокат Яресько Тарас Віталійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, —
в с т а н о в и в:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» адвокат Усенко М.І. звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4034787 від 16 квітня 2021 року у загальному розмірі 44 850,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. — прострочена заборгованість за кредитом (тіло); 33 750,00 грн. — прострочена заборгованість за відсотками; 1 100,00 грн. — заборгованість за комісією; а також понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 16 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 4034787, за яким позичальник отримав 10 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,25% на день. Пунктами 1.6, 2.3 договору сторони передбачили можливість автопролонгації строку кредитування на стандартних умовах із нарахуванням процентів за базовою ставкою 5% на день. Відповідач зобов`язання не виконав. 23 липня 2021 року за договором відступлення прав вимоги № 74-МЛ право вимоги перейшло до позивача.
Відповідач через представника адвоката Яресько Т.В. надав відзив, у якому визнав позов частково — в сумі 13 750,00 грн. (10 000,00 грн. тіла та 3 750,00 грн. процентів за перші 30 днів). Заперечуючи проти решти вимог, зазначив про нікчемність умов щодо сплати комісії у розмірі 1 100,00 грн. та нарахування процентів понад 30 днів. Крім того, просив зменшити витрати позивача на правову допомогу та стягнути власні судові витрати в розмірі 10 000,00 грн.
У відповіді на відзив представник позивача підтримав заявлені вимоги, пославшись на свободу договору (ст. 627 ЦК України), погодження відповідачем автопролонгації та правомірність нарахування комісії й процентів.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 року відкрито провадження у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в заяві розгляд справи просив провести без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. 
Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне.
16 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4034787 в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора.
Згідно з умовами договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів (до 16.05.2021 року) зі сплатою процентів за пільговою ставкою 1,25% на день (п. 1.5.2) та встановлено базову процентну ставку 5,00% на день (п. 1.6). Пунктом 1.5.1 встановлено одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 1 100,00 грн.
Пунктом 2.3.1.2 договору сторони узгодили порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах: якщо позичальник продовжує користуватися коштами після закінчення первісного строку, строк автоматично продовжується щодня (але не більше ніж на 60 днів) із нарахуванням процентів за базовою ставкою 5,00% на день від залишку суми кредиту.
ТОВ «Мілоан» виконало обов`язок із надання кредиту, перерахувавши 10 000,00 грн. на картку відповідача 16.04.2021 року (платіжне доручення № 43984852).
Відповідач кредит у встановлений строк не повернув, внаслідок чого за період з 17.04.2021 по 16.05.2021 нараховано 3 750,00 грн. процентів (30 днів по 1,25%), а за період автоматичного продовження користування кредитом з 17.05.2021 по 15.07.2021 — 30 000,00 грн. процентів (60 днів по 500,00 грн./день), що разом складає 33 750,00 грн.
23 липня 2021 року право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору відступлення прав вимоги № 74-МЛ перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Заборгованість відповідачем не сплачена.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн. підтверджено належними доказами та визнається відповідачем, тому вимога про стягнення тіла кредиту в сумі 10 000,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо заборгованості за процентами в сумі 33 750,00 грн. суд зазначає, що підписуючи договір одноразовим ідентифікатором, відповідач погодився з усіма його умовами, зокрема розділом 2.3 щодо пролонгації строку кредитування на стандартних умовах. Оскільки відповідач продовжував користуватися кредитними коштами та не здійснив їх повернення, відповідно до п. 2.3.1.2 строк кредитування був правомірно продовжений у порядку автопролонгації в межах, передбачених договором, на 60 днів з нарахуванням узгодженої сторонами базової процентної ставки 5% на день. Нарахування процентів здійснено відповідно до змісту взятих позичальником на себе договірних зобов`язань і не суперечить приписам ст. 627, 1048, 1056-1 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 33 750,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» формально надає кредитодавцю право передбачати у договорі споживчого кредиту комісію за обслуговування кредиту, однак реалізація такого права має здійснюватися в суворій відповідності до вимог закону, принципів добросовісності, розумності та справедливості.
За приписами статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, однак така свобода договірних відносин обмежена необхідністю додержання вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також засад добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на це сама по собі наявність у договорі умови про сплату комісії за обслуговування кредиту не є достатньою підставою для її стягнення.
Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22 (провадження № 61-15120св23) сформулював правову позицію, відповідно до якої умови договору про споживчий кредит у частині щомісячних (поточних) комісій за управління та обслуговування кредиту є нікчемними в силу частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», якщо у кредитному договорі не визначено конкретний, деталізований перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, і якщо відсутні докази фактичного надання таких послуг позичальникові. У зазначеній справі ВС констатував, що встановлення на користь кредитодавця щомісячних платежів, які за своєю природою не відповідають жодній реальній самостійній послузі, призводить до фактичного прихованого збільшення ціни кредиту та порушує баланс прав і обов`язків сторін.
У цьому контексті суд зазначає, що для покладення на споживача обов`язку сплачувати комісію за обслуговування кредиту кредитодавець має довести: (1) наявність конкретного, чітко визначеного переліку послуг, пов`язаних з «обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості)», які є самостійними за своєю правовою та економічною природою і спрямовані на задоволення інтересів позичальника, а не виконання власних зобов`язань кредитодавця; (2) фактичне надання таких послуг позичальникові протягом строку кредитування; (3) співмірність розміру комісії обсягу та характеру реально наданих послуг - відсутність ознак перетворення комісії на приховану плату за користування кредитом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої, зокрема, у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15, надання кредиту є обов`язком банку (фінансової установи) за кредитним договором, і виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою додатковою оплатою з боку позичальника. Дії кредитодавця, пов`язані з наданням фінансового інструменту, веденням (обліком) кредитної заборгованості, моніторингом стану заборгованості за кредитом, здійснюються в межах виконання ним власних зобов`язань за кредитним договором, переслідують передусім його господарський інтерес і не є самостійними послугами, що замовляються та отримуються позичальником. Встановлення плати за такі дії суперечить змісту правовідносин споживчого кредитування та законодавству про захист прав споживачів.
Аналізуючи умови Кредитного договору № 4034787 та паспорт споживчого кредиту, суд встановив, що в них відсутній конкретний, деталізований перелік послуг, які охоплюються поняттям «комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості)». Використане у договорі узагальнене формулювання «обслуговування кредитної заборгованості» не розкриває змісту конкретних дій кредитодавця, які могли б розглядатися як самостійна послуга на користь позичальника, відмінна від базового виконання кредитодавцем обов`язку з надання та супроводу кредиту. Ця обставина повністю кореспондує висновку Верховного Суду у справі № 582/202/22, де прямо зазначено: відсутність у договорі переліку додаткових та супутніх послуг за відповідною комісією унеможливлює покладення такого обов`язку на позичальника.
Позивач не надав жодних доказів фактичного надання відповідачу будь-яких конкретних сервісних послуг у межах обслуговування кредиту: матеріали справи не містять відомостей (логів, звітів, актів, виписок) про додаткові інформаційні, консультаційні чи інші послуги, які б системно надавалися ОСОБА_1 та були б охоплені спірною комісією. Також відсутні докази звернень відповідача за такими послугами і їх задоволення кредитодавцем. Верховний Суд у справі № 582/202/22 підкреслив, що відсутність доказів фактичного надання послуг унеможливлює стягнення комісії незалежно від наявності відповідного формального положення у тексті договору.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Нікчемність таких умов має місце в силу прямої вказівки закону і не потребує спеціального визнання судом. Верховний Суд у справі № 582/202/22 прямо підтвердив, що аналогічні умови договорів є нікчемними (абсолютно недійсними) ab initio, тобто з моменту їх включення до договору - ipso iure, незалежно від рішення суду, erga omnes щодо будь-яких осіб; суд не визнає, а лише констатує таку нікчемність.
Викладені обставини є підставою для відмови в стягненні комісії.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимоги на загальну суму 44 850,00 грн., з яких судом задоволено вимоги на суму 43 750,00 грн., що становить 97,55% (43 750,00 / 44 850,00 * 100%). Відмовлено у задоволенні вимог на суму 1 100,00 грн., що становить 2,45%.
З відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (97,55%) підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 363,00 грн. (2 422,40 грн. * 97,55%).
Позивач заявив витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Відповідач просив зменшити ці витрати як завищені та неспівмірні.
З урахуванням ч. 4, 5 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, оцінюючи критерії розумності, співмірності та складності справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу з 7 000,00 грн. до 3 000,00 грн. Пропорційно до розміру задоволених вимог (97,55%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 926,50 грн. (3 000,00 грн. * 97,55%).
Відповідач поніс документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Пропорційно до відхиленої частини позову (2,45%) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 245,00 грн. (10 000,00 грн. * 2,45%).
Таким чином, шляхом взаємозаліку понесених сторонами витрат на правничу допомогу, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2681 гривень 50 копійок (2926,50-245,00 грн.).
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, —
в и р і ш и в:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4034787 від 16 квітня 2021 року в загальному розмірі 43 750 (сорок три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 363 (дві тисячі триста шістдесят три) гривні 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2681 (дві тисячі шістсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», місце реєстрації: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код ЄДРПОУ: 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя    Д.М. Савченко