ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року | справа № 380/26087/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, 
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» (далі - позивач; ТОВ «ГРАНДЕС ТУР») пред`явило позов до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів №ПШ056930 від 28.08.2024 у розмірі 34000,00 грн, №ПШ107876 від 16.10.2024 у розмірі 34000,00 грн, №ПШ107877 від 16.10.2024 у розмірі 34000,00 грн, №ПШ107987 від 23.10.2024 у розмірі 34000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вказаними постановами його притягнуто до відповідальності за абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених ст.53 цього Закону, тоді як під час рейдових перевірок 16.07.2024, 03.09.2024, 04.09.2024 та 10.09.2024 водіями транспортних засобів надано усі документи, на підставі яких здійснювалися перевезення. Наголошує, що ч.8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено обов`язок водія «роздрукувати» інформацію про роботу та відпочинок, а не «надати роздруківку», що є принципово відмінними поняттями. Стверджує, що особисті картки водіїв були чинними та наявними, а використання у слоті цифрового тахографа картки іншого водія зумовлене неможливістю фіксування інформації на особистій картці водія, який керував транспортним засобом, у зв`язку з чим водіями відповідно до ст.13 Додатку «Контрольний пристрій» до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, та п.3.3 Інструкції №385 здійснено відповідні записи вручну на тахограмах з ідентифікацією водія та зазначенням дати. Вказує, що під час перевірки 16.07.2024 посадова особа взагалі не вимагала особистої картки водія, а надані водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснення і тахограми не були долучені до матеріалів справ та не враховані при винесенні постанов. Позивач також зазначає, що рейдові перевірки 03.09.2024, 04.09.2024 та 10.09.2024 проведені посадовими особами територіальних органів відповідача поза межами відповідних адміністративно-територіальних одиниць, на підставі графіків та направлень, затверджених і підписаних керівниками інших територіальних органів, а тому такі перевірки здійснені неповноважними особами. Крім того, посилається на те, що в актах перевірок не зазначено, яку саме частину ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» порушено, чим не дотримано п.20 Порядку №1567; посадові особи не пред`явили службові посвідчення та направлення на рейдову перевірку, як того вимагає п.10 Порядку №422; процес відеофіксації переривався і не був безперервним, чим порушено вимоги Порядку №590. Вважаючи прийняті відповідачем акти індивідуальної дії протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 20.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
04.02.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Свою позицію мотивує тим, що транспортні засоби позивача обладнані цифровими тахографами, а тому водій зобов`язаний використовувати свою особисту картку водія у відповідному слоті тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа. Наголошує, що наявність у водія особистої картки не є тотожною її використанню, а за умови незастосування картки або використання картки іншого водія тахограф не фіксує даних про режим праці та відпочинку водія, який фактично керував транспортним засобом, унаслідок чого відповідна роздруківка є відсутньою. Вказує, що під час кожної з рейдових перевірок встановлено, що водії позивача не використовували своїх особистих карток, а у слотах тахографів перебували картки інших водіїв, що позбавляло можливості отримати роздруківку режиму праці та відпочинку водія, який керував транспортним засобом. Стверджує, що перевірки проведені уповноваженими посадовими особами, які були відряджені до відповідних територіальних органів на підставі наказу від 30.08.2024 №102-Вд, а щотижневі графіки і направлення затверджені та підписані керівниками тих територіальних органів, до яких таких осіб відряджено; посадові інструкції не обмежують повноважень посадових осіб територією певної області та передбачають роз`їзний характер роботи. Зазначає, що в актах перевірок наведено суть виявлених порушень та зазначено норму, відповідальність за порушення якої настає; службові посвідчення і направлення пред`являлися, що вбачається з відеоматеріалів; відеофіксація здійснювалася безперервно, а надання запису частинами зумовлене технічними налаштуваннями відеореєстратора. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
10.02.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги та додатково зазначив, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, за наслідками яких винесено постанови №ПШ107876 від 16.10.2024, №ПШ107877 від 16.10.2024 та №ПШ107987 від 23.10.2024, оскільки повідомлення надсилалися на електронну адресу, зазначену в єдиному комплексі інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті, яка не є офіційною електронною адресою у розумінні законодавства та не міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наголошує, що відповідач не спростував доводів щодо права водіїв здійснювати записи вручну у разі несправності тахографа чи картки, а також не спростував доводів щодо відсутності у посадових осіб повноважень на проведення перевірок за межами відповідних областей, оскільки наказ про відрядження не є підставою для проведення рейдової перевірки.
12.02.2025 відповідач подав заперечення, у яких підтримав викладену у відзиві позицію.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності є інший пасажирський наземний транспорт (код КВЕД 49.39), і воно є автомобільним перевізником, що здійснює міжнародні регулярні перевезення пасажирів.
16.07.2024 на автомобільній дорозі М-06 «Київ - Чоп» 774 км, м.Мукачево, старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті зупинено транспортний засіб марки VAN HOOL, державний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаний цифровим тахографом, під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював регулярні міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом «Київ - Севілья» згідно з дозволом АІ010992. За результатами перевірки складено Акт №АР072065 від 16.07.2024, у якому зафіксовано порушення ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», яке полягало у тому, що у водія на момент перевірки відсутня особиста картка водія, оскільки водій використовує особисту картку водія ОСОБА_4 . За наслідками розгляду справи Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області винесено постанову №ПШ056930 від 28.08.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Про розгляд справи, який відбувся 28.08.2024, позивача повідомлено листом №67783/33/24-24 від 07.08.2024, надісланим рекомендованим листом №7905100437269 на поштову адресу позивача.
03.09.2024 у м.Житомир, вул. Київська, 93, старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Максименюком О.М. зупинено транспортний засіб марки VAN HOOL, обладнаний цифровим тахографом, під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснював міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом «Київ - Севілья». За результатами перевірки складено Акт №АР069783 від 03.09.2024, у якому зафіксовано порушення ст.53 Закону, що полягало у ненаданні водієм роздруківки на паперовому носії інформації щодо режимів праці та відпочинку водія за 03.09.2024, оскільки у слоті цифрового тахографа перебувала особиста картка іншого водія Havryliuk Marian, а водії ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не використовували особистих карток водія. За наслідками розгляду справи винесено постанову №ПШ107876 від 16.10.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Про розгляд справи позивача повідомлено листом №87194/33/24-24 від 04.10.2024, надісланим на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену в єдиному комплексі інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті.
04.09.2024 у м.Рівне, вул. Київська, 40, головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області ОСОБА_6 зупинено транспортний засіб марки VAN HOOL, державний номерний знак НОМЕР_2 , обладнаний цифровим тахографом, під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом «Київ - Мадрид». За результатами перевірки складено Акт №АР049242 від 04.09.2024, у якому зафіксовано порушення ст.53 Закону, що полягало у ненаданні водієм роздруківки на паперовому носії інформації щодо режимів праці та відпочинку водія за 04.09.2024, оскільки у слоті цифрового тахографа перебувала особиста картка іншого водія ОСОБА_7 , а водій ОСОБА_1 не використовував особистої картки водія. У поясненнях до акта водій ОСОБА_1 зазначив, що надав інформацію про режим праці за 04.09.2024, яка не була взята до уваги, та повідомив, що ОСОБА_8 є одним із трьох водіїв на маршруті. За наслідками розгляду справи винесено постанову №ПШ107877 від 16.10.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Про розгляд справи позивача повідомлено листом №87072/33/24-24 від 04.10.2024, надісланим на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену в єдиному комплексі інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті.
10.09.2024 на автостанції №1 у м.Рівне, вул.Київська, 40, старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Хом`як В.В. зупинено транспортний засіб марки VAN HOOL, державний номерний знак НОМЕР_3 , обладнаний цифровим тахографом, під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом «Київ - Мадрид». За результатами перевірки складено Акт №АР049355 від 10.09.2024, у якому зафіксовано порушення ст.53 Закону, що полягало у відсутності особистої картки водія ОСОБА_2 у слоті цифрового тахографа та ненаданні роздрукованої на паперовому носії інформації щодо режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 10.09.2024, оскільки водій не використовував картки водія. У поясненнях до акта водій ОСОБА_2 зазначив, що з порушенням не згідний, оскільки посадовою особою не взято до уваги надану ним інформацію на тахограмі про режим праці та відпочинку за відповідний день. За наслідками розгляду справи винесено постанову №ПШ107987 від 23.10.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Про розгляд справи позивача повідомлено листом №90188/33/24-24 від 14.10.2024, надісланим на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену в єдиному комплексі інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті.
Не погодившись із вказаними постановами, позивач пред`явив цей позов до суду.
Змістом спірних правовідносин є правомірність постанов відповідача про застосування адміністративно-господарських штрафів №ПШ056930 від 28.08.2024, №ПШ107876 від 16.10.2024, №ПШ107877 від 16.10.2024 та №ПШ107987 від 23.10.2024.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст.19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до ч.7 ст.6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Згідно з ч.12 ст.6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частиною 14 ст.6 Закону №2344-III регламентовано, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до ч.4 ст.53 Закону №2344-III при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.
За змістом ч.7 ст.53 Закону №2344-III у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Частиною 8 ст.53 Закону №2344-III унормовано, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена ст.60 Закону №2344-III. Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1); управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.11 ч.1).
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567; в редакції, що діяла на момент прийняття спірних рішень).
Відповідно до п.4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно з п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення; додержання водієм режиму праці та відпочинку.
За приписами п.20 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Відповідно до п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно з п.26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника; про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
За змістом п.27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі; за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за №946/18241 (далі - Інструкція №385).
Відповідно до п.3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Питання правових підстав та умов настання відповідальності, передбаченої абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, за порушення вимог ст.53 цього Закону в частині невиконання водієм обов`язку щодо роздрукування на паперовому носії інформації про режим роботи та відпочинку водія було предметом дослідження Верховного Суду.
Так, у постанові від 01.10.2024 у справі №140/5466/23 Верховний Суд сформував висновок про те, що законодавець виклав ст.53 Закону №2344-III таким чином, що включив у її зміст поряд із іншими документами також вимогу роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв, а відповідальність за порушення цієї вимоги передбачена в абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону. Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 11.04.2025 в справі №560/14768/23.
З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача про неправильну кваліфікацію виявлених порушень та про те, що відсутність роздруківки даних з цифрового тахографа не охоплюється диспозицією абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, а обов`язок «роздрукувати» не є тотожним обов`язку «надати роздруківку», оскільки такі доводи спростовуються наведеними вище висновками Верховного Суду.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що належна фіксація даних режиму праці та відпочинку конкретного водія цифровим тахографом та можливість роздрукувати таку інформацію на паперовому носії можливі лише за умови використання водієм своєї особистої картки шляхом її встановлення у відповідний слот тахографа. У разі незастосування водієм картки або використання картки іншого водія тахограф не фіксує даних про роботу та відпочинок водія, який фактично керував транспортним засобом, що унеможливлює отримання відповідної роздруківки. Наявність у водія особистої картки не є тотожною її використанню кожного дня, протягом якого водій керував транспортним засобом, та відповідно наявності роздруківки режиму праці та відпочинку такого водія за відповідний період.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, в актах №АР072065 від 16.07.2024, №АР069783 від 03.09.2024, №АР049242 від 04.09.2024 та №АР049355 від 10.09.2024 зафіксовано, що водії позивача, які фактично керували транспортними засобами, під час перевірок не використовували своїх особистих карток водія, а у слотах цифрових тахографів перебували особисті картки інших водіїв, унаслідок чого була відсутньою роздруківка даних цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку водія, який керував транспортним засобом. Зазначені обставини позивачем по суті не заперечуються, а навпаки, підтверджуються у позовній заяві, у якій позивач визнає перебування у слотах тахографів карток водіїв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 замість особистих карток водіїв, які керували транспортними засобами.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що використання карток інших водіїв зумовлене несправністю цифрових тахографів чи особистих карток водіїв, які керували транспортними засобами, а водіями відповідно до ст.13 Додатку «Контрольний пристрій» до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, та п.3.3 Інструкції №385 здійснено записи вручну. По-перше, обставин несправності тахографів чи карток в актах перевірок не зафіксовано, а у поясненнях водіїв, наведених в актах, про несправність контрольних пристроїв чи карток не зазначено. По-друге, доводи про здійснення водіями записів вручну на тахограмах та про надання таких тахограм посадовим особам під час перевірок уперше з`явились у позовній заяві.
Верховний Суд у постанові від 14.11.2024 у справі №420/24932/23 сформував висновок про те, що формування та збір документів для перевезення завершується на початок руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки мають бути надані первинні документи та інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення; подання до суду документів, які не було пред`явлено під час перевірки, не спростовує факту відсутності встановленого порушення, а нові докази, які подають заінтересовані особи до суду після притягнення перевізника до відповідальності, мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких доказів, а також їх взаємозв`язку з документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
З огляду на наведене, надані позивачем до суду тахограми та особисті картки водіїв, за відсутності у матеріалах справи доказів їх пред`явлення посадовим особам відповідача під час перевірок та за відсутності в актах перевірок будь-яких відомостей про несправність тахографів чи карток, не спростовують встановленого відповідачем факту невикористання водіями особистих карток та відсутності роздруківки даних цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку водіїв, які керували транспортними засобами. Відтак суд доходить висновку про доведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушень, за які його притягнуто до відповідальності.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що в актах перевірок не зазначено, яку саме частину ст.53 Закону №2344-III порушено, що, на переконання позивача, свідчить про порушення п.20 Порядку №1567. Як слідує зі змісту актів перевірок, у них наведено конкретний зміст виявлених порушень (невикористання водіями особистих карток водія та відсутність роздруківки на паперовому носії інформації щодо режимів праці та відпочинку водія) та зазначено про виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених ст.53 Закону, з посиланням на норму, відповідальність за порушення якої настає, - абз.6 ч.1 ст.60 Закону. Такий зміст актів дає змогу встановити суть поставленого позивачу у вину порушення, а тому саме лише незазначення номера частини ст.53 Закону за наявності опису конкретних протиправних дій не свідчить про невідповідність актів вимогам п.20 Порядку №1567.
Доводи позивача про непред`явлення посадовими особами відповідача службових посвідчень та направлень на рейдову перевірку, а також про переривання процесу відеофіксації і його небезперервність суд оцінює критично. Наведені доводи ґрунтуються на посиланні позивача на пояснення водіїв, однак не підтверджені належними та достатніми доказами. Водночас відповідач зазначив, що зупинення транспортних засобів та проведення перевірок здійснювалися з дотриманням вимог законодавства, а надання відеозапису частинами зумовлене технічними налаштуваннями відеореєстратора, який автоматично поділяє безперервний запис на послідовні відеофрагменти. Позивач не довів, як саме вказані обставини вплинули на правильність висновків посадових осіб про наявність порушень та зумовили протиправність оскаржуваних постанов.
Щодо доводів позивача про проведення рейдових перевірок 03.09.2024, 04.09.2024 та 10.09.2024 неповноважними посадовими особами суд зазначає таке.
Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів, а не виключно посадовими особами того територіального органу, у межах території якого проводиться перевірка.
Матеріалами справи підтверджено, що старший державний інспектор Максименюк О.М., головний спеціаліст Вовк В.С. та старший державний інспектор Хом`як В.В. на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 30.08.2024 №102-Вд були відряджені до відповідних територіальних органів (Максименюк О.М. - до Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області, Вовк В.С. та Хом`як В.В. - до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області), у зв`язку з чим щотижневі графіки проведення рейдових перевірок та направлення на такі перевірки затверджувалися і підписувалися керівниками саме тих територіальних органів, до яких вказаних осіб було відряджено. До того ж, посадові інструкції зазначених осіб не обмежують здійснення ними повноважень щодо державного нагляду (контролю) виключно межами відповідної адміністративно-територіальної одиниці та передбачають можливість роз`їзного характеру роботи і відрядження в межах України. Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені перевірки проведені уповноваженими посадовими особами відповідача на підставі належних щотижневих графіків та направлень, а тому доводи позивача про здійснення перевірок неповноважними особами не знайшли свого підтвердження.
Разом з тим, перевіряючи додержання відповідачем установленої процедури розгляду справ про порушення та винесення оскаржуваних постанов, суд встановив таке.
Пунктом 26 Порядку №1567 на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу автомобільного перевізника про час і місце розгляду справи про порушення одним із визначених цією нормою способів: під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Справа розглядається за участю уповноваженої особи автомобільного перевізника, за винятком випадку, коли така особа, будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, не з`явилася.
Суд вказує, що належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи про порушення є гарантією реалізації її права на участь у процесі прийняття рішення, передбаченого п.9 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, та можливості надати пояснення і докази на спростування обставин, викладених в актах перевірок.
Судом встановлено, що про час і місце розгляду справ, за наслідками яких винесено постанови №ПШ107876 від 16.10.2024, №ПШ107877 від 16.10.2024 та №ПШ107987 від 23.10.2024, позивача повідомлено виключно шляхом надсилання листів на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену в єдиному комплексі інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті. Вказана електронна адреса не зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявним у справі витягом з цього реєстру станом на 09.02.2025, у якому відомості про електронну адресу позивача відсутні. Відповідач не надав доказів того, що зазначена електронна адреса є офіційною електронною адресою позивача у розумінні п.26 Порядку №1567, а також доказів отримання позивачем відповідних повідомлень.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач не довів належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справ про порушення, за наслідками яких винесено постанови №ПШ107876 від 16.10.2024, №ПШ107877 від 16.10.2024 та №ПШ107987 від 23.10.2024, чим позивача було позбавлено можливості взяти участь у розгляді цих справ, надати додаткові документи та пояснення і спростувати висновки актів перевірок.
При цьому, суд враховує, що позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді справи, яка стосується її безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду такої справи та самостійною і достатньою підставою для визнання прийнятих за її наслідками постанов протиправними та їх скасування. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо необхідності забезпечення права особи бути почутою органом, який вирішує питання про застосування до неї заходу юридичної відповідальності, викладеною, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі №742/3757/16-а, від 31.01.2019 у справі №760/10803/15-а, від 19.09.2019 у справі №686/21230/16-а, від 30.09.2019 у справі №486/92/17, від 14.11.2019 у справі №815/1570/16, від 06.12.2019 у справі №804/7725/17 та від 24.12.2019 у справі №360/403/19.
Натомість про час і місце розгляду справи, за наслідками якої винесено постанову №ПШ056930 від 28.08.2024, позивача повідомлено листом №67783/33/24-24 від 07.08.2024, надісланим рекомендованим листом №7905100437269 на поштову адресу позивача, тобто у спосіб, передбачений п.26 Порядку №1567. За таких умов підстав вважати, що при винесенні постанови №ПШ056930 від 28.08.2024 відповідачем порушено процедуру повідомлення позивача про розгляд справи, немає, а встановлені судом обставини свідчать про доведеність відповідачем як факту вчинення позивачем порушення, так і додержання процедури притягнення до відповідальності.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За правилами ч.1 ст.90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд доходить висновку, що постанови №ПШ107876 від 16.10.2024, №ПШ107877 від 16.10.2024 та №ПШ107987 від 23.10.2024 прийняті з порушенням процедури розгляду справ про порушення, а тому не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим такі слід визнати протиправними та скасувати. Водночас постанова №ПШ056930 від 28.08.2024 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, з дотриманням процедури притягнення до відповідальності та за доведеності факту вчиненого порушення, а тому підстав для її скасування немає. Відтак, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Частиною 3 ст.139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання цього позову позивач сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Оскільки позов задоволено щодо трьох із чотирьох оскаржуваних постанов, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1816,80 грн.
Крім того, позивач у позовній заяві повідомив про намір подати заяву про розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому питання про розподіл цих витрат у порядку ч.7 ст.139 КАС України може бути вирішене судом за результатами розгляду відповідної заяви.
Керуючись ст.2, 6, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд 
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ107876 від 16.10.2024.
3. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ107877 від 16.10.2024.
4. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ107987 від 23.10.2024.
5. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ056930 від 28.08.2024 відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНДЕС ТУР» (місцезнаходження: вул. Шухевича, буд.25, с-ще Жвирка, Червоноградський р-н, Львівська обл., 80040; ЄДРПОУ 40476198).
Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Фізкультури, буд. 9, м.Київ, 03150; ЄДРПОУ 39816845).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна