ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.08.2026 | Справа № 910/7203/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліта 2021» (вул. Лодзька, буд. 7, м. Харків, 61099; ідентифікаційний код 44020686)
до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661)
про стягнення 308 070, 31 грн,
без виклику представників учасників справи,
РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аліта 2021» (далі за текстом - ТОВ «Аліта 2021», Позивач) з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі за текстом - АТ «НАЕК «Енергоатом», Відповідач) про стягнення інфляційних втрат - 241 220, 36 грн та 3 % річних - 66 849, 95 грн, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24. 
В обґрунтування поданого позову Позивач зазначає, що ним на виконання умов договору поставки товару № 53-121-01-21-10281 від 17.05.2021 здійснено Відповідачу поставку товару на суму 1 044 445, 14 грн, який Відповідачем сплачено лише в частині, що стало підставою для звернення до суду з позовом (справа № 910/4078/24).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24, яке набрало законної сили 03.10.2024 на користь Позивача стягнуто 885 243, 54 грн - боргу, 57 463, 30 грн - 3% річних, 258 518, 38 грн - інфляційних втрат, 14 414, 70 грн судового збору, проте кошти на його виконання Відповідачем сплачено лише 14.01.2026 та 02.02.2026, що стало підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та звернення до суду з даним позовом.
У відповіді на відзив Позивач зазначає, що згідно частини 1 статті 625 ЦК України Відповідач не може бути звільнений від сплати 3 % річних та інфляційних втрат, які за своєю суттю не є штрафними санкціями.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру та не підтверджені Відповідачем в межах даного провадження належним чином.
Крім того, відстрочення виконання рішення жодним чином не звільняє сторону від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та не є підставою для скорочення (зупинення) нарахувань за статтею 625 ЦК України за порушення виконання триваючого зобов`язання.
В частині періоду нарахування, Позивач посилається на положення пункту 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено, що за загальним правилом момент виконання грошового зобов`язання є зарахування коштів на рахунок кредитора. 

2.Стислий виклад позиції Відповідача
Заперечуючи щодо задоволення позову, Відповідач звертає увагу суду на те, що виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24 ухвалою суду від 18.11.2024 відстрочено до 17.06.2025.
Крім того, погашення боргу в межах виконавчого провадження щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24 відбулося 04.12.2025 та 27.01.2026 (дати перерахування Відповідачем коштів на рахунки ВДВС), які пізніше перераховано органом виконавчої служби на рахунок Позивача.
Також безпідставним є нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму, в яку вже включено нарахування 3 % річних та інфляційні втрати, що здійснено Позивачем.
Відповідач зазначає про можливість нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму 885 243, 54 грн за період 18.06.2025 по 26.01.2026.
Неможливість негайно виконання рішення Відповідач пов`язує із запровадженням воєнного стану та віднесення його підприємства до критично важливого, при тому, що рішення у справі № 910/4078/24 виконувалось ВДВС в примусовому порядку на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

3. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
26.06.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.
29.06.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24 задоволено позов ТОВ «АЛІТА 2021» та стягнуто на користь останнього з АТ «НАЕК «Енергоатом» 885 243, 54 грн боргу, 57 463, 30 грн 3% річних, 258 518, 38 грн інфляційних втрат, 14 414, 70 грн судового збору. 
При вирішення спору у справі № 910/4078/24 судом встановлено, що станом на день розгляду справи в суді відповідач не сплатив 885 243, 54 грн боргу за договором поставки товару № 53-121-01-21-10281 від 17.05.2021. Крім того, до стягнення з відповідача підлягала сума 57 463, 30 грн 3% річних, 258 518, 38 грн інфляційних втрат за період з 25.01.2022 по 29.02.2024. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24 залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24 до 17.06.2025.
Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач просить суд стягнути з Відповідача нараховані 3 % річних та інфляційні втрати на суму 1 215 639, 92 грн (заборгованість встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24).
Із наданого суду розрахунку вбачається, що таке нарахування здійснено Позивачем наступним чином (враховуючи фактичне надходження коштів на його рахунок): 
- на суму 565 243, 66 грн за період з 25.03.2024 - 02.02.2026 3 % річних та за період з 01.04.2024-02.02.2026 інфляційні втрати; 
- на суму 650 396, 26 грн за період з 25.03.2024 - 14.01.2026 3 % річних та за період з 01.04.2024 - 14.01.2026 інфляційні втрати.
З долучених до позову доказів вбачається, що 02.02.2026 на рахунок Позивача надійшли кошти від Шевченківського ВДВС у м. Києва в розмірі 565 243, 66 грн в межах виконавчого провадження № 79652424 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 910/4078/24, а 14.01.202 надійшла сума в розмірі 650 396, 26 грн.
З долучених до відзиву доказів вбачається, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києва від 25.11.2025 відкрито виконавче провадження № 79652424 щодо виконання наказу від 04.11.2024, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24.
Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києва від 25.11.2025 виконавче провадження № 79652424 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 744403832.
Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києва від 25.11.2025 виконавче провадження № 79652424 закінчено з огляду на сплату боргу у повному обсязі.
Згідно доводів Відповідача, враховуючи виконання наказу щодо спірних правовідносин в межах зведеного виконавчого провадження, ним перераховано на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києва 173 923 001, 39 грн згідно платіжної інструкції № 7567 від 04.12.2025 та 169 211 251, 20 грн згідно платіжної інструкції № 550 від 27.01.2026, за рахунок яких і відбулося виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24.
Розподіл сплачених Відповідачем на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києва коштів здійснено згідно розрахунку державного виконавця від 13.01.2026, відтак виконання рішення Відповідачем здійснено у строки раніше ніж це визначено стороною Позивача.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 та 5 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, зі змісту статей 526, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.
Аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.5 постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Дана правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.
Крім того, з постанови ВП ВС від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 вбачається, що аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18).
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Згідно з частинами 1, 3 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
Згідно пункту 1 статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.
Абзацом першим пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція) визначено, що стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті.
Згідно з п. 2 розділу VII Інструкції операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок
За визначенням п. 11 розділу VII Інструкції, при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис «ознайомлений», підпис та дату ознайомлення. Після цього відповідальна особа органу державної виконавчої служби невідкладно повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.
Пунктом 12 розділу VII Інструкції передбачено, що у разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).
Положеннями пункту 13 розділу VII Інструкції визначено, що розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону.
Виплата стягнутих грошових коштів (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем в порядку, визначеному статтею 47 Закону, а також з урахуванням строків вчинення виконавчих дій, визначених у додатку до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08. 2016 за № 1126/29256. У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.
Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця.
Приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.
Згідно із п. 14 розділу VII Інструкції перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних інструкцій. Платіжна інструкція підписується начальником органу державної виконавчої служби та відповідальною особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Копії платіжних інструкцій (реєстри до платіжних інструкцій) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.
Відповідно до п. 16 розділу VII Інструкції у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.
Відповідальна особа органу державної виконавчої служби у передостанній день закінчення строку зберігання коштів на депозитному рахунку письмово повідомляє про це начальника органу державної виконавчої служби, який не пізніше наступного робочого дня визначає особу для підготовки розпорядження про зарахування коштів до Державного бюджету України.
Дозвіл на перерахування коштів з депозитного рахунку надається виключно начальником органу державної виконавчої служби або уповноваженою ним особою, який є розпорядником рахунку.
Приватний виконавець здійснює перерахування коштів до Державного бюджету України не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку зберігання коштів на депозитному рахунку.
З урахуванням наведених приписів законодавства суд зауважує, що на стадії виконавчого провадження виконавець вживає заходів в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Списання коштів з рахунків боржника та їх надходження на депозитний рахунок органу виконавчої служби свідчить лише про виконання судового рішення, за яким зазначені у ньому кошти вибувають з власності та володіння боржника та передаються у тимчасове володіння органу ДВС, який зобов`язаний перерахувати їх на рахунок стягувача.
При цьому, до моменту фактичного зарахування списаних з рахунку боржника коштів на рахунок стягувача у останнього не відбувається зміна розміру його активів, а отже, і відсутні підстави стверджувати про виконання боржником грошового зобов`язання при надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС.
Отже, факт виконання судового рішення шляхом зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС не є тотожним виконанню грошового зобов`язання, яке триває до моменту надходження стягнутих коштів на рахунок кредитора (стягувача у виконавчому провадженні).
Виконавець, хоча й від імені держави, однак діє «саме в інтересах стягувача» задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає «отримувачем» таких коштів.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 11.02.2020 у справі № 927/206/19 та від 30.06.2021 у справі № 910/6415/20.
Дана правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від від 04.03.2026 у справі № 910/22374/14 та залишена без змін постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29.04.2026 у справі № 910/22374/14.
З огляду на викладене суд не приймає до уваги посилання Відповідача в цій частині та вважає, що належним виконання грошового зобов`язання в межах спірних правовідносин відбулося саме 02.02.2026 в розмірі 565 243, 66 грн та 14.01.2026 в розмірі 650 396, 26 грн.
Суд також вважає, що наявність у Відповідача зведеного виконавчого провадження та наявність заборгованості перед кількома стягувачами жодним чином не може впливати на права Позивача отримати кошти за рішенням суду не зважаючи на порядок та строки розподілу сплачених Відповідачем на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві коштів.
Що стосується суми нарахування, суд зазначає, наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. 
Судом встановлено, що згідно правової позиції Верховного Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).
Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
З огляду на таке, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступає від висновків касаційного суду у постанові КГС ВС від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 (№ в ЄДРСР 82068158) та постанові КГС ВС від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 (№ в ЄДРСР 86998951) про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах. 
Крім того, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). Подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Вказані висновки відображені у низці постанов Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду (постанови від 20.01.2022 у справі № 910/6802/21, від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, від 29.07.2020 у справі № 914/1470/19 тощо).
В межах розгляду справи № 910/7203/26 судом встановлено, що згідно наданого Позивачем суду розрахунку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено на суми, присуджені до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 у справі № 910/4078/24, яке набрало законної сили 03.10.2024 та яким встановлено законність їх нарахування.
Враховуючи межі визначеного Позивачем періоду та суми, на які здійснено такі нарахування суд вказує, що фактично нарахування на підставі статті 625 ЦК України ним здійснено саме за невиконання судового рішення в частині стягнення основного зобов`язання з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.
При цьому, Позивач у позові вказує, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат ним здійснено до 25.03.2024, в той час як рішенням суду у справі № 910/4078/24 такий період визначено за період з 25.01.2022 по 29.02.2024. 
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (такий висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Верховний Суд послідовно наголошував на тому, що за змістом наведеної норми Закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (на яку посилається скаржник), у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). 
При цьому, суд притримується того, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому сторона боржника не може бути звільнена від їх сплати з огляду на наявність виняткових обставин, існування яких стороною Відповідача наразі не підтвердженого та не доведено, яким саме чином такі обставини вплинули на виконання грошового зобов`язання.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та від 31.01.2022 у справі № 910/15116/18.
В силу зазначеного, враховуючи визначений Позивачем період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, а також суму боргу, в яку включено присуджені до стягнення 3 % річних і інфляційні втрати, розрахунок заявлених до стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, має здійснюватися саме з дати набрання чинності судовими рішеннями, тобто з 04.10.2024 в силу положень статті 253 ЦК України.
У постанові від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24 та від 20.08.2025 у справі № 910/10616/24 Верховний Суд виснував, що моментом початку прострочення відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після набрання судовим рішеннями законної сили.
В сукупності викладеного вище, суд дійшов висновку, що правомірним та обґрунтованим будуть наступні нарахування: 
на суму 565 243, 66 грн за період з 04.10.2024 по 01.02.2026 - 3 % річних - 22 567, 48 грн та інфляційні втрати - 81 133, 85 грн;
на суму 650 396, 26 грн за період 04.10.2024 по 13.01.2026 - 3 % річних - 24 951, 53 грн та інфляційні втрати - 88 186, 39 грн.
Правомірність нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, окрім як на стягнуту суму основної заборгованості також і на суму стягнутих інфляційних втрат та 3 % річних є можливим та, зокрема, підтверджено висновками, викладеними у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 05.02.2026 у справі № 922/4754/24.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено правомірність заявлених до Відповідача вимог в силу допущення останнім порушення останнім строків виконання грошового зобов`язання у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розмірам задоволених позовних вимог.
Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліта 2021» - задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліта 2021» (вул. Лодзька, буд. 7, м. Харків, 61099; ідентифікаційний код 44020686) інфляційні втрати - 169 320 (сто шістдесят дев`ять тисяч триста двадцять) грн 24 коп, 3 % річних - 47 519 (сорок сім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 01 коп. та судовий збір - 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн 07 коп. 
3. У задоволенні іншої частини позову -відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення підписано: 24.08.2026
Суддя Антон ПУКАС