єдиний унікальний номер справи 531/583/26
номер провадження 2/531/695/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Фисун Л.С.
за участю секретаря судового засідання Нагорної О.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Удовіченка І. О.,
представника відповідача - адвоката Приліпко І. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТОЧ» про визнання договору оренди землі недійсним,-

ВСТАНОВИВ:
стислий виклад позиції позивача 
Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати недійсним договір оренди землі, від 10 жовтня 2014 року на земельну ділянку площею 6,4962 га з кадастровим номером 5321683400:00:001:1129, укладений між СТОВ «СВІТОЧ» та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію, повернути позивачу зазначену земельну ділянку.
В обгрунтування позову зазначає, що на підставі Договору дарування № 113 від 23.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського райснного нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С., ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 6,4962 га, кадастровий номер: 5321683400:00:001:1129, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за межами населених пунктів на території Максимівської сільського ради Полтавського (колишнього Карлівського) району Полтавської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 467026153216, номер відомостей про речове право: 49036438).
Згідно договору оренди землі б/н від 10.10.2014 укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світоч» та ОСОБА_2 (попередній власник земельної ділянки), на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано інше речове право управо оренди земельної ділянки.
Згідно умов вказаного Договору ОСОБА_2 передала, СТОВ «СВІТОЧ» прийняло в строкове плане користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,4962 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 15826,72 грн. Договір укладено на 10 років до 10 жовтня 2024 року. Після закінчення строку договору орендар має перевал не право поновлення його на новий строк, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі: не менше 3 % від вартості земельного паю. За бажанням орендодавця орендна плата видається с/г продукцією або грошима. Відповідальність за несплату орендної плати несе орендар згідно чинного законодавства. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Згідно Додаткової угоди від 31.01.2020 до Договору, строк оренди змінено на 12 (дванадцять) років. Згідно Додаткової угоди від 31.01.2021 до Договору, строк оренди змінено_( на 17 (сімнадцять) років.
Фактично, ні в Договорі, ні в додаткових угодах до Договору, не визначено періодичність, строк внесенні орендної плати. Тобто із вказаних положень Договору неможливо визначити періодичність (строки) сплати орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність Договору вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі», інші положення цього Договору також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови, як строк внесення орендної плати.
На думку позивача, п. 9 Договору не відповідає положенням статей 15, 21, 24 Закону України «Про оренду землі», що, в свою чергу, є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Право вимоги орендодавця від орендаря своєчасної сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися сторонами договору) на власний розсуд.
В даному випадку відсутність в Договорі такої істотної умови, як строки внесення орендної плати, порушує пpaвo орендодавця на право вимоги від орендаря своєчасного внесення орендної плати, можливість контролювати вчасність сплати орендної ^;плати, нарахування інфляційних збільшень, застосування до орендаря негативних наслідків у вигляді інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати та розірвання договору оренди, у разі систематичної несплати орендної плати. А тому на думку позивача цей договір є недійсним.
Позиції учасників судового провадження
Від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що договір оренди землі, який є предметом позову, відповідає положенням ЗУ «Про оренду землі» та під час укладення договору сторонами було погоджено всі його істотні умови. Договір оренди землі виконувався належним чином та жодна із сторін не заперечувала його виконання. Звернень від власників земельних ділянок щодо розміру, періодичності та строків оплати орендної плати до орендаря не надходило, права позивача не порушені та у відповідності до статей 15, 16 ЦК не підлягають захисту судом. Фактично позивач намагається уникнути виконання договору оренди, укладеного попереднім власником 
Від позивача надійшов відзив на позов в якому просить відхилити доводи відповідача, наведені у відзиві, як такі, що суперечать нормам закону не спростовують підстав позову.
Від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що доводи позивач є безпідставними 
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зазначили, що позов є обґрунтованим та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити в їх задоволенні, зазначила, що договір оренди містить всі істотні умови, виконується належним чином, претензій щодо договору від попереднього власника землі не було. Також просила застосувати строк позовної давності.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання (а.с. 38)
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року витребувано докази, підготтовче суове засідання відкладено (а.с. 92).
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 10.10.2014 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світоч» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,4962 га, кадастровий номер: 5321683400:00:001:1129, яка розташована на території Максимівської сільської ради Карлівської району. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 11586,72 грн (п. 5. Договору). Договір укладено на 10 (десять) років (п. 8 Договору). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. 
Згідно п. 9 орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі: не менше 3 % (три) від вартості земельного паю. За бажанням орендодавця орендна плата видається с/г продукцією або грошима (а.с. 17-18).
31.01.2020 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світоч» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до Договору оренди землі від 10.10.2014 , якою змінено строк оренди змінено на 12 (дванадцять) років (а.с. 19).
31.01.2021 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світоч» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до Договору оренди землі від 10.10.2014 , якою змінено строк оренди змінено на 17 (сімнадцять) років (а.с. 20).
Згідно копії договору дарування від 23.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С., запис в реєстрі № 113, ОСОБА_2 безоплатно передала (подарувала) сину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,4962 га, кадастровий номер: 5321683400:00:001:1129, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за межами населених пунктів на території Максимівської сільського ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 140-141). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5321683400:00:001:1129, площею 6,4962 га на підставі договору дарування,відомості про речове право: 49036438. В актуальній інформації про державну реєстрацію іншого речового права зазначено право оренди земельної ділянки орендаря СТОВ «Світоч» на підставі договору оренди землі від 10.10.2014 року. Дата закінчення дії 10.10.2031 (а.с. 21).
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, видаткових касових ордерів вбачається, що ОСОБА_2 по 2021 рік та ОСОБА_1 із січня 2023 по грудень 2024 року отримували дохід від оренди землі від СТОВ «Світоч», переважно в 4 кварталі поточного року (а.с. 22-27).
Згідно витягу № НВ-9988876172025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5321683400:00:001:1129 становить 330079,41 грн, дата формування витягу 09.12.2025. 
Норми права, які застосував суд та підстави їх застосування.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним з тих підстав, що ні в договорі оренди землі від 10.10.2014 ні в додаткових угодах не визначено періодичність (строки) сплати орендної плати.
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно зі статтею 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
За змістом положень статей 210, 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.
Судом встановлено, що орендар СТОВ «Світоч» щорічно, переважно у 4 кварталі сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою орендодавцю. 
Таким чином, протягом усього строку дії договір оренди землі від 10.10.2014 виконувався та орендарем щорічно виплачувалась орендна плата в кінці року.
Разом з цим, суд зазначає, що сторони за взаємною згодою можуть внести зміни до умов договору оренди землі в частині терміну внесення орендної плати.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог щодо недійсності договору оренди землі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 206, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТОЧ» про визнання договору оренди землі недійсним- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.
Учасники справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТОЧ», ЄДРПОУ: 05287874, місцезнаходження юридичної особи: Полтавська область, Полтавський район, с. Володимирівка.
Повне судове рішення складено 30.07.2026 року.

Суддя Л.С.Фисун