ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3459/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Висоцького А.М. (доповідач по справі)
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В. 
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін у справі:
від Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" – Скиба В.В.   
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Фермерського господарства "Мегаполис-Агро"
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026, суддя суду першої інстанції Ярошенко В.І., м. Дніпро, повний текст ухвали складено та підписано 06.08.2026
у справі № 904/3459/26
за позовом Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" (с. Зоря, П`ятихатський район Дніпропетровської області)
до відповідачів: 
відповідач-1: Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (м. Дніпро)
відповідач-2: Державна казначейська служба України (м. Київ) 
про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
У червні 2026 року Фермерське господарство "Мегаполис-Агро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України, у якому просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 89 222,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач протягом 2022– 2023 років сплачував до бюджету орендну плату за земельну ділянку з кадастровим номером 1224581700:01:001:0101 площею 47,3112 га, надану за договором оренди від 22.06.2011 року ОСОБА_1 (засновнику та голові ФГ "Мегаполис-Агро") для створення фермерського господарства. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 року у справі № 160/32716/24 встановлено, що ФГ "Мегаполис-Агро" не є орендарем за вказаним договором та не повинно сплачувати орендну плату, а сплачені ним кошти не є орендною платою. Позивач вважає, що після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням правова підстава для утримання сплачених коштів у бюджеті відпала, а тому вони підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно набуте майно.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 провадження у справі № 904/3459/26 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Суд роз`яснив позивачу, що вирішення такого спору віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що спір між позивачем та відповідачами виник внаслідок публічно-правових відносин з урахуванням характеру і предмету спору (в сфері бюджетних правовідносин) та суб`єктного складу учасників спору, які не є рівноправними, а перебувають у владно-управлінських відносинах. Суд першої інстанції зазначив, що спори, які виникають з податкових правовідносин, у яких суб`єкт владних повноважень реалізує свої владно-управлінські функції, віднесено до розгляду за правилами адміністративного судочинства. Місцевий господарський суд, посилаючись на положення статей 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 20 Господарського процесуального кодексу України виснував про відсутність ознак господарського спору у розумінні ГПК України, що виключає можливість розгляду справи господарським судом.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням Фермерське господарство "Мегаполис-Агро" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 та направити справу до суду для продовження розгляду.
Апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі № 910/5880/21, в якій у схожих правовідносинах зазначено, що право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом, а кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, можуть бути: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами спору відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України; наявність спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, яка б прямо передбачала вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Скаржник зазначає, що до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Апелянт наголошує, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. 
Відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, позивач визначив певний орган державної влади – ДПС, однак це не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. У кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Публічно-правові відносини інших сторін цього спору припинилися 16 грудня 2025 року. Кошти, які позивач сплатив та вважав орендною платою до бюджету, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача як суб`єкта господарювання.
За доводами скаржника, на момент сплати позивачем орендної плати юридична підстава для такого платежу існувала, тому не можна вважати, що останній сплатив кошти помилково. Так само немає підстав вважати, що він сплатив ці кошти надміру. Надалі, з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів, а оскільки спірна сума не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.
Підсумовуючи, апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час винесення спірної ухвали не звернув увагу на те, що: 1) позивач стягує з Державного бюджету не безпідставно сплачений податок, а безпідставно сплачену орендну плату; 2) спір має майновий характер, є приватноправовим та регулюється статтею 1212 ЦК України; 3) грошові кошти позивач стягує не з ДПС, а з Державного бюджету; 4) сплата орендної плати здійснена не за договором, не орендарем, а фактичним користувачем.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 - законною та такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та просить залишити її без змін.
Відповідач-1 зазначає, що спір виник не між суб`єктами господарювання щодо виконання господарського чи цивільно-правового зобов`язання, а у зв`язку із зарахуванням грошових коштів до бюджету та вимогою позивача про їх повернення з Державного бюджету України. Визначальним для встановлення юрисдикції є не те, що позивач є юридичною особою та здійснює господарську діяльність, і не те, що позовна вимога має майновий характер, а правова природа спірних правовідносин та підстава виникнення вимоги. Наявність у спорі юридичної особи як позивача сама по собі не означає, що будь-який спір за її участю належить до господарської юрисдикції, а посилання позивача на статтю 1212 ЦК України не може автоматично визначати юрисдикцію спору.
ГУ ДПС вказує, що спірні правовідносини безпосередньо пов`язані з надходженням коштів до Державного бюджету України, їх обліком та можливістю повернення таких коштів платнику. Одним із відповідачів є ГУ ДПС, як суб`єкт владних повноважень, який здійснює повноваження щодо адміністрування податків, зборів та інших платежів, другим — Казначейство, яке здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Характер спірних правовідносин визначається не формулюванням позивачем позовної вимоги як "стягнення безпідставно набутого майна", а фактичним змістом правовідносин, у межах яких виникла вимога.
Відповідач-1 наполягає, що для застосування статті 1212 ЦК України необхідно встановити, що одна особа набула або зберегла майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. У даному випадку позивач здійснював платежі до бюджету як платник відповідних платежів, подавав податкову звітність та самостійно визначав відповідні суми до сплати. Спір виник не внаслідок отримання ГУ ДПС від позивача коштів за цивільно-правовою угодою або внаслідок будь-якої господарської операції між сторонами. Кошти були зараховані до бюджету як відповідний бюджетний платіж, а для вирішення спору необхідно встановити правові підстави здійснення відповідних платежів, їх правовий статус, порядок їх обліку та правові підстави для можливого повернення з бюджету, що врегульовано нормами податкового та бюджетного законодавства.
Відповідач-1 наполягає на тому, що сам виклад позовної вимоги про стягнення коштів з Державного бюджету України свідчить про те, що спір пов`язаний із бюджетними правовідносинами, а Державний бюджет України не є суб`єктом цивільного обороту. При цьому, повернення коштів із бюджету здійснюється в порядку, встановленому спеціальним законодавством, зокрема Порядком № 787.
Державна казначейська служба України не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухали суду першої інстанції.
Рух справи у суді апеляційної інстанції
13.08.2026 Фермерське господарство "Мегаполис-Агро" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.08.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Висоцького А.М. (доповідач), суддів - Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 904/3459/26 на адресу Центрального апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 у справі № 904/3459/26; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08.09.2026 о 12 год. 00 хв.; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань; витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/3459/26.
До Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/3459/26.
08.09.2026 у судовому засіданні взяв участь представник Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" – Скиба В.В. 
Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до частин другої-третьої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2026, якою призначено справу № 904/3459/26 до розгляду на 08.09.2026 о 12 год. 00 хв., була отримана в електронному кабінеті Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України - 18.08.2026. 
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 08.09.2026, не визнавалася апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні в матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 у справі № 904/3459/26, до суду не повідомлялося. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 у справі № 904/3459/26, незважаючи на відсутність представників окремих учасників справи, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинна заважати здійсненню правосуддя. 
Фактичні обставини, встановлені судом
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2026 прийнято позовну заяву Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/3459/26; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
30.06.2026 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 904/3459/26, яке обґрунтовано тим, що даний спір за своєю правовою природою є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів (Дніпропетровського окружного адміністративного суду). 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 провадження у справі № 904/3459/26 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Суд роз`яснив позивачу, що вирішення такого спору віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.
Мотивувальна частина
Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною другою статті 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Оскаржуючи ухвалу місцевого господарського суду про закриття провадження у справі, апелянт наполягає на тому, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі № 160/32716/24 встановлено, що ФГ "Мегаполис-Агро" не є орендарем спірної земельної ділянки та не повинно сплачувати орендну плату. Наведені обставини за доводами скаржника дають підстави для повернення здійснених платежів на підставі статті 1212 ЦК України.
При цьому, як убачається зі змісту вказаної постанови, предметом спору у адміністративній справі № 160/32716/24 був податковий борг засновника фермерського господарства у розмірі 83 818,66 грн. Водночас, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань у межах даної справи не досліджувалося.
Відповідач-1 у свою чергу, стверджуючи про віднесення даного спору до адміністративної юрисдикції, у тому числі вказує на те, що спірні правовідносини безпосередньо пов`язані з надходженням коштів до Державного бюджету України, їх обліком та можливістю повернення таких коштів платнику.
Таким чином, між сторонами існує суперечність з приводу юридичної природи даного спору, та як наслідок юрисдикції суду, до компетенції якого віднесено його вирішення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Мотивуючи свою ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначений спір стосується податкових відносин, що виключає господарсько-правовий характер спірних правовідносин, адже в даному випадку відсутні ознаки господарського спору в розумінні Господарського процесуального кодексу України. 
За висновками суду першої інстанції між сторонами виникли публічно-правові відносини з урахуванням характеру та предмету спору (в сфері бюджетних правовідносин) та суб`єктного складу учасників спору, які не є рівноправними, а перебувають у владно-управлінських відносинах, тому дана справа не може розглядатися господарським судом. 
Однак, погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможливо. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом абзацу першого частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках. Перелік категорій таких справ не є вичерпним.
Ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, можуть бути: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами спору відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства; наявність спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, яка би прямо передбачала вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 922/980/18 (пункт 21)).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові, зокрема господарські відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду № 910/5880/21 від 08.08.2023).
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (абзац перший пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України). 
Абзацом другим пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 до основних завдань ДПС зокрема, віднесена реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, внеску, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону. 
Підпунктом 12 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України встановлено, що саме податкова служба здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, єдиного внеску, у тому числі проводить відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (платників єдиного внеску). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23.11.2022 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).
У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)).
Те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував на момент адміністрування одержаних від позивача платежів. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму шляхом заявлення вимоги про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 Цивільного кодексу України).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 Цивільного кодексу України).
При цьому в господарському процесі згідно із частиною четвертою статті 56 Господарського процесуального кодексу України держава, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції.
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 Цивільного кодексу України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми сплаченого податку, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. 
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету (частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України).
Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності) (абзаци перший і дев`ятий пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, в редакції, чинній на час звернення до суду).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 Цивільного кодексу України).
Публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися. 16 грудня 2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/32716/24 було скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року, задоволено позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та стягнуто податковий борг з платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 . У зв`язку із цим у позивача виникли підстави для заявлення вимог про стягнення суми сплаченої до бюджету орендної плати. 
Колегія апеляційного суду звертає увагу, що в межах цього провадження апеляційним судом не здійснюється оцінка правомірності заявлених позовних вимог. 
Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача як суб`єкта господарювання. З огляду на вказане, вимога, яку заявив позивач, належить до юрисдикції господарського суду.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 910/5880/21 від 08.08.2023. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Висновки апеляційного господарського суду
Пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У цій справі неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права призвело до прийняття незаконного судового рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду на підставі статті 280 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 у справі № 904/3459/26 підлягає задоволенню, відповідна ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним спору, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України. 
Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Мегаполис-Агро" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 по справі № 904/3459/26 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2026 по справі № 904/3459/26 – скасувати.
Справу № 904/3459/26 направити до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 15.09.2026 

Головуючий суддя Висоцький А.М. 

Судді Вінніков С.В. 

Левшина Г.В.