ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2026 р. Справа№ 910/2977/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Скрипки І.М. 
Тарасенко К.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 28.05.2026 (повний текст складено та підписано 26.05.2026) 
у справі №910/2977/26 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" 
про стягнення 307 219, 36 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" (далі - відповідач) про стягнення 307 219, 36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 25/10 про надання послуг від 25.10.2007 в частині оплати наданих позивачем послуг, що встановлено рішеннями у господарських справах №910/11179/24 та №910/5243/25. У даному позові позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за період несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за період з 12.01.2024 по 17.03.2025 (основну суму боргу за якими було стягнуто відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11179/24) у загальному розмірі 230 543,80 грн з яких: 93 081,03 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 22 122,64 грн. - 3% річних; 115 128,34 грн. - інфляційні втрати, а також штрафні санкції за період невиконання грошових зобов`язань з 21.03.2025 по 11.03.2026 (основну суму боргу за яким було стягнуто відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 у справі № 910/5243/25) у загальному розмірі 76 887, 35 грн., з яких: 28 977,99 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 15 560,81 грн. - 3% річних; 32 348,55 грн. - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" пеню у розмірі 93 081 грн 03 коп., 3% річних у розмірі 22 122 грн 64 коп., інфляційні втрати у розмірі 115 128 грн 34 коп.; нарахованих на суму основного боргу 8 342 33, 84 грн; пеню у розмірі 28 977 грн 99 коп., 3% річних у розмірі 15 560, 81 грн, інфляційні втрати у розмірі 32 348 грн 55 коп., нарахованих на суму основного боргу 534 811, 23 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 686 грн 63 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування за визначений позивачем період пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 28.05.2026 у справі №910/2977/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що позивач здійснив нарахування 3% річних у розмірі 22 122 грн 64 коп., інфляційних втрат у розмірі 115 128 грн 34 коп. на суму основного боргу 834 233, 84 грн за період з 12.01.2024 по 17.03.2025 включно, не зважаючи на те, що стягнення грошових коштів з ТОВ "Промисловий холдинг" під час виконавчого провадження відбулось частинами та в різні дати ( 27.01.2025 року стягнуто - 52 938,46 грн, 17.03.2025 року стягнуто - 875 989,66 грн).
Апелянт наголошує, що несвоєчасне перерахування стягнутих приватним виконавцем з ТОВ "Промисловий холдинг" грошових коштів на користь стягувача не залежить від волі ТОВ "Промисловий холдинг", а тому відповідач не повинен нести відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів приватним виконавцем на користь позивача.
Крім того, апелянт вказує, що позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат, 3% річних по 17.03.2025 року включно, тобто включаючи день фактичного погашення боргу (залишкового), хоча, день фактичного погашення боргу не включається до періоду нарахування 3% річних, інфляційних втрат.

Узагальнені доводи та заперечення сторін

15.07.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Позивач наголошує на тому, що відповідач не надав ні до суду першої інстанції, ні до Північного апеляційного господарського суду ані контррозрахунку проти заявлених до стягнення з нього сум 3% річних, інфляції та пені, ані належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату заборгованості. Таким чином, аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду щодо встановлених обставин справи та не можуть бути підставами для його скасування.
Також позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 10 000,00 грн.
20.07.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив доводи позивача, наведені у відзиві та підтримав свою позицію, викладену в апеляційній скарзі. Також відповідач надав заперечення проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2026 апеляційну скаргу у справі №910/2977/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 у справі №910/2977/26 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Витребувано з Господарського суду міста Києва справу №910/2977/26.
29.06.2026 від відповідача надійшла заява про виправлення описки в ухвалі суду від 23.06.2026 у даній справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2026 виправлено описку, допущену в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 у справі №910/2977/26.
02.07.2026 матеріали справи №910/2977/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
03.07.2026 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 у справі №910/2977/26. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

25.10.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (далі - сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" (далі - сторона 2) укладено договір про надання послуг №25/10 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого сторона 1 зобов`язується відповідно до умов цього договору надавати стороні 2 послуги, передбачені в п. 2.1. цього договору, прямо чи опосередковано пов`язані з утриманням приміщень в стані, який відповідає стану, необхідному для нормальної експлуатації приміщень відповідно до його цільового призначення, а сторона 2 зобов`язується приймати такі послуги та оплачувати їх вартість в порядку і на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.2. договору сторона 2 зобов`язується вчасно сплачувати надані стороною 1 послуги (Додаток № 1) в розмірі, порядку і на умовах, визначених цим договором. При цьому сторона 2 визнає і погоджується з тим, що вартість послуг може змінюватися у випадку зміни, в порядку передбаченому чинним законодавством України, цін та/або на електроенергію і комунальні послуги.
Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції угоди № 27 від 02.01.2023 про внесення змін та доповнень до договору) вартість послуг за договором згідно з рахунком (Додаток 1) складає: 61 668, 86 грн, крім того ПДВ 20% - 12 333,77 грн, усього 74 002, 63 грн в місяць, яка коригується щомісячно в залежності від обсягу та вартості наданих послуг шляхом виставлення рахунків стороною 1. Крім того, стороною 2 сплачуються кошти згідно з показниками лічильників та рахунків, передбачених додатком 2 до цього договору.
У пункті 3.2 договору (в редакції угоди № 20 від 30.03.2018 про внесення змін та доповнень до договору) сторони погодили, що сторона 2 зобов`язується щомісячно сплачувати вартість послуг шляхом попередньої оплати грошових коштів на банківський рахунок сторони 1 протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання стороною 2 відповідного рахунку на оплату сторони 1. 
За невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (пункт 4.1. договору).
За несвоєчасну оплату наданих стороною 1 послуг сторона 2 сплачує пеню у розмірі 01%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (пункт 4.2. договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання набуває чинності з 1 листопада 2007 р. 
Згідно з пунктом 2 угоди № 27 від 02.01.2023 про внесення змін та доповнень до Договору розрахунки становлять невід`ємну частину договору.
До підписання угоди про внесення змін та доповнень до договору на 2024 рік та наступні періоди продовжує діяти угода № 27 від 02.01.2023 про внесення змін та доповнень до договору (вартість послуг 74 002,63 грн (61 668,86 грн без ПДВ + 12333,77 грн 20% ПДВ), якщо не буде інших домовленостей сторін.
У додатку 1 від 02.01.2023 до договору сторони встановили таку вартість послуг без ПДВ:
- експлуатація та утримання обладнання вентиляції та кондиціювання - 1128,38 грн; 
- утримання та обслуговування ліфтів - 1121,48 грн; 
- вивезення сміття - 1051,97 грн; 
- витрати на утримання обслуговуючого персоналу, будинку та прибудинкової території - 20282,32 грн; 
- компенсація витрат на оренду землі - 38074,71 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі №910/11179/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва", вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 8 342 33, 84 грн боргу та 10 010,81 грн судового збору.
У рішенні від 09.12.2024 у справі №910/11179/24 суд встановив, що позивач виставив відповідачу рахунки на оплату (№ 13 від 04.01.2024, № 57 від 02.02.2024, № 72 від 09.02.2024, № 85 від 12.02.2024, № 96 від 12.02.2024, № 114 від 01.03.2024, № 127 від 08.03.2024, № 143 від 08.03.2024, № 157 від 01.04.2024, ату № 170 від 11.04.2024, № 181 від 12.04.2024, № 195 від 01.05.2024, № 207 від 13.05.2024, № 224 від 03.06.2024, № 259 від 01.07.2024, № 289 від 01.08.2024, № 302 від 09.08.2024, № 344 від 02.09.2024) та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за допомогою загальноукраїнської програми електронного документообігу "M.E.DOC"; відповідач не виконував належним чином умови договору, внаслідок чого у нього виник борг у розмірі 834 233, 84 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі №910/11179/24 залишено без змін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №910/5243/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 534 811, 23 грн основного боргу, суми 3% річних у розмірі 3 828, 40 грн, інфляційних втрат у розмірі 24 096, 15 грн, пені у розмірі 36 292, 92 грн, нараховані за період з 09.10.2024 по 20.03.2025, та 7188, 35 грн витрат зі сплати судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 у справі №910/5243/25 залишено без змін.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 11.03.2026 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" не погашена, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 22 334,41 грн., інфляційних втрат в розмірі 115 128,36 грн., пені в розмірі 93 081,03 грн. за період несвоєчасного виконання грошових зобов`язань з 12.01.2024 по 17.03.2025; 3% річних в розмірі 15 560,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 348,55 грн, пені в розмірі 28 977, 99 грн за період невиконання грошових зобов`язань з 21.03.2025 по 11.03.2026.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).
За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що питання порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг №25/10 від 25.10.2007 було предметом розгляду у господарських справах №910/11179/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" про стягнення 834 233,84 грн та №910/5243/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" про стягнення 831 450,58 грн.
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі №910/11179/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва", вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 834 233, 84 грн боргу та 10 010,81 грн судового збору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №910/5243/25, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 534 811, 23 грн основного боргу, суми 3% річних у розмірі 3 828, 40 грн, інфляційних втрат у розмірі 24 096, 15 грн, пені у розмірі 36 292, 92 грн, нараховані за період з 09.10.2024 по 20.03.2025, та 7 188, 35 грн витрат зі сплати судового збору.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є такими, що заявлені правомірно.
Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
При цьому норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19.
Відтак, у розумінні положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частин першої та третьої статті 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 4.2. договору встановлено, що за несвоєчасну оплату наданих стороною 1 послуг сторона 2 сплачує пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.
Судом вставлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.03.2025 приватним виконавцем Бережним Я.В. ухвалено постанову про заінчення виконавчого провадження ВП №76861115 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/11179/24.
Разом з цим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних (нарахованих на суму основного боргу 834 233, 84 грн за загальний період з 12.01.2024 по 17.03.2025), суд апеляційної інстанції встановив його часткову необґрунтованість, оскільки дата закриття виконавчого провадження (17.03.2025) не повинна включатися у період прострочення, чого не було враховано судом першої інстанції.
Верховний Суд в постанові від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16 зазначив, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.
Відтак, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення з відповідача нарахувань 3% річних за період прострочення з 12.01.2024 по 16.03.2025 (нарахованих на загальну суму боргу 834 233, 84 грн), колегія суддів дійшла висновку, що за вказаний період з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 22 013,92 грн, замість заявлених 22 122,64 грн. Натомість на суму інфляційних втрат помилкове врахування дати оплати у періоді прострочення не вплинуло.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 22 013,92 грн, інфляційні втрати у розмірі 115 128, 36 грн за загальний період з 12.01.2024 по 16.03.2025 та пеня в розмірі 93 081,03 грн за загальний період з 12.01.2024 по 10.03.2025 (нараховані на загальну суму боргу 834 233, 84 грн) та 3% річних у розмірі 15 560,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 28 977, 99 грн за загальний період з 21.03.2025 по 11.03.2026 та пеня в розмірі 28 977, 99 грн за загальний період з 21.03.2025 по 07.09.2025 (нарахованих на загальну суму боргу 534 811, 23 грн).
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі в цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Щодо доводів апелянта про неврахування позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу 834 233, 84 грн того, що стягнення грошових коштів з ТОВ "Промисловий холдинг" під час виконавчого провадження відбулось частинами та в різні дати ( 27.01.2025 року стягнуто - 52 938,46 грн, 17.03.2025 року стягнуто - 875 989,66 грн), колегія суддів зазначає, що стверджуючи про вказану обставину, відповідач не надав суду доказів на її підтвердження, як то платіжні інструкції про перерахування грошових коштів, виписки з банку тощо, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими, тому відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, оцінивши подані докази, враховуючи що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Інші доводи, на які посилається скаржник під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом часткового задоволення вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" 3% річних за загальний період прострочення з 12.01.2024 по 16.03.2025 (нарахованих на загальну суму боргу 834 233, 84 грн), що становлять 22 013,92 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, понесені в суді першої інстанції та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги розподіляються у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 у справі №910/2977/26 змінити в частині стягнення 3% річних (нарахованих на суму основного боргу 834 233, 84 грн) та витрат по сплаті судового збору, виклавши його в наступній редакції:
"1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 16, ідентифікаційний код 33101495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (01001, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 16, ідентифікаційний код 30780994) пеню у розмірі 93 081 грн 03 коп., 3% річних у розмірі 22 013 грн 92 коп., інфляційні втрати у розмірі 115 128 грн 34 коп. (нарахованих на суму основного боргу 834 233, 84 грн); пеню у розмірі 28 977 грн 99 коп., 3% річних у розмірі 15 560, 81 грн, інфляційні втрати у розмірі 32 348 грн 55 коп. (нарахованих на суму основного боргу 534 811, 23 грн) та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 685 грн 32 коп.
3. В іншій частині позову відмовити."
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 грн 96 коп.
Матеріали справи №910/2977/26 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді І.М. Скрипка

К.В. Тарасенко