ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 
09.09.2026 Справа №905/425/26 
Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,
за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м.Київ, код ЄДРПОУ 14357579,
до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ», м.Краматорськ Донецької області, код ЄДРПОУ 36453295,
про стягнення 45311,25 грн,
без виклику представників, - 

І. Короткий зміст позовної заяви, заперечень та інших заяв, клопотань учасників справи:
Господарським судом Донецької області розглядається справа за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м.Київ, до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 45311,25 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, з яких: 
- сума основного боргу у розмірі 33059,82 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем;
- пеня у розмірі 7361,21 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі п. 4.2 договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем та ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України;
- інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України;
- 3% річних у розмірі 1469,99 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на укладання з відповідачем договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, відсутність оплати за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість та підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.
На підтвердження викладених обставин позивач надав детальний розрахунок заборгованості та у копіях: договір №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем; додаткова угода від 31.10.2023 до договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем; довідка Акціонерного товариства «Укрсиббанк» №57-2-01/12713 від 27.04.2026.
Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст. 11, 15, 16, 251, 252, 254, 509, 510, 525, 526, 530, 547-549, 610, 611, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Відзив від відповідача не надходив.

ІІ. Процесуальні дії суду:
Господарським судом Донецької області отримано позовну заяву №55-юр від 23.06.2026 Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м.Київ, до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 74411,25 грн,, у тому числі: сума основного боргу у розмірі 33059,82 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем; сума основного боргу у розмірі 29100,00 грн на підставі договору №D3013M145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів; пеня у розмірі 7361,21 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі п. 4.2 договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем та ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України; інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України; 3% річних у розмірі 1469,99 грн за порушення умов договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 06.07.2026 прийнято позовну заяву №55-юр від 23.06.2026 Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м.Київ, до розгляду та відкрито провадження у справі №905/425/26; визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено позивачу: відповідно до ст. ст. 166, 251 Господарського процесуального кодексу України надати відповідь на відзив у строк до 05.08.2026 разом із доказами її направлення на адресу відповідача; встановлено відповідачу надати: відповідно до ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду; роз`яснено сторонам про те, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та що що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 06.07.2026 роз`єднано позовні вимоги у справі №905/425/26 шляхом виділення в два окремих провадження: позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 45311,25 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, з яких: сума основного боргу у розмірі 33059,82 грн, пеня у розмірі 7361,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн, 3% річних у розмірі 1469,99 грн; позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 29100,00 грн на підставі договору №D3013M145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів.

Щодо дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, суд зазначає таке.
Згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 36453295 (Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ») юридичною адресою відповідача є: 84331, Донецька обл., місто Краматорськ, ВУЛИЦЯ ДВІРЦЕВА, будинок 65. 

Ухвали суду від 06.07.2026 скеровані засобами поштового зв`язку на вищезазначену адресу відповідача.
На адресу господарського суду повернувся конверт з надісланою ухвалою у справі з відміткою «адресат відсутній».

Окрім цього, судом використано такі способи повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі №905/425/26 як телефонограма, розміщення відповідного повідомлення на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України».

На веб-сайті Господарського суду Донецької області 08.07.2026 опубліковано оголошення для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ», у якому викладено зміст ухвал від 06.07.2026 по справі №905/425/26.

Поряд з цим, 07.07.2026 уповноваженим працівником суду здійснено спробу повідомити Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» про зміст постановлених ухвал 06.07.2026 шляхом надання телефонограми, проте зв`язок не встановлено.

Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» електронний кабінет користувача ЄСІКС не зареєстровано.

Суд наголошує, що за змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Ухвали Господарського суду Донецької області по справі №905/425/26 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який створений для відкритого безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України до судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Донецької області по справі №905/425/26.

З боку відповідача жодних звернень не надходило.

Ґрунтуючись на положеннях Господарського процесуального кодексу України, виходячи із суті спору, враховуючи відсутність клопотань від учасників справи щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, беручи до уваги належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв`язку) відповідних доказів до суду, суд дійшов висновку про існуючу можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, керуючись ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом:
30.06.2009 року між Закритим акціонерним товариством (наразі - Приватне акціонерне товариство «ОТІС») (виконавець) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» (замовник) укладений Договір №662 на технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем, за змістом п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання технічного обслуговуванню ліфтів та диспетчерських систем в обсягах згідно Переліку об`єктів та вартістю технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (додаток №1 до цього договору).
Замовник оплачує виконавцю технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на умовах цього договору (п.1.2 договору).
Місячна ціна технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, що діє на момент укладання договору, визначається згідно з додатком №1 до цього договору (п.3.1 договору).
Замовник щомісяця не пізніше 5 числа поточного місяця перераховує виконавцю оплату технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем за цей місяць у розмірі місячної ціни технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (п.3.3 договору).
За порушення строків оплати виконаного за цим договором технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем замовник сплачує виконавцю пеню, визначену на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (станом на період, за який розраховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.4.2 договору).
Строк дії цього договору встановлюється з 01.07.2009 до 31.12.2013 (п.5.1 договору).
Договір вважається пролонгованим на наступні та кожні чергові 5 календарних років, якщо жодна із сторін не заявила відмови від його пролонгації за 1 місяць до закінчення терміну дії договору (п.5.2 договору).
Підписано та скріплено печатками сторін.

31.10.2023 між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (виконавець) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» (замовник) укладено додаткову угоду до договору №662 від 30.06.2009 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем.
Згідно п.1 додаткової угоди, сторони дійшли до згоди про припинення з 01.11.2023 договору №662 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 30.06.2009.
Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили, що умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 01.11.2023 (п. 2 додаткової угоди).
Сторони підтверджують, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди борг замовника за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем за договором становить 45884,34 грн, який замовник зобов`язаний погасити до 31.12.2024 (п. 3 додаткової угоди).
З моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, окрім обов`язків замовник щодо сплати грошових зобов`язань, припиняються (п. 4 додаткової угоди).
Додаткова угода вважається укладеною з моменту її підписання сторонами (п. 6 додаткової угоди).
Після набрання чинності цією додатковою угодою всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братись до уваги при тлумаченні умов цього договору (п. 7 додаткової угоди).
Усі правовідносини, що виникають з цієї додаткової угоди або пов`язані з нею, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї додаткової угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення цієї додаткової угоди, регламентуються цією додатковою угодою та відповідними нормами чинного в Україні законодавства (п. 8 додаткової угоди).
Підписано сторонами та скріплено печаткою замовника.

Позивач стверджує, що між сторонами 31.10.2023 узгоджено обсяг заборгованості за договором №662 від 30.06.2009 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у розмірі 45884,34 грн.

З довідки Акціонерного товариства «Укрсиббанк» №57-2-01/12713 від 27.04.2026 вбачається, що на виконання договору №662 від 30.06.2009 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем сплачено, з відповідним призначенням платежу: 01.11.2023 суму у розмірі 4115,66 грн, 14.12.2023 суму у розмірі 4115,66 грн, 14.12.2023 суму у розмірі 2000,00 грн, 30.01.2024 суму у розмірі 2000,00 грн, 28.02.2024 суму у розмірі 2000,00 грн, 14.03.2024 суму у розмірі 2000,00 грн, 04.04.2024 суму у розмірі 2000,00 грн, 04.06.2024 суму у розмірі 2000,00 грн.
Всього – 20231,32 грн.

Як слідує з представленого розрахунку заборгованості, платежі відповідача від 01.11.2023 у розмірі 4115,66 грн та від 14.12.2023 у розмірі 4115,66 грн зараховано на погашення зобов`язань за договором №D3013M145 від 01.11.2023.

З огляду на таке, позивачем у рахунок погашення основного боргу підтвердженого сторонами обсягу станом на 31.10.2021 згідно додаткової угоди від 31.10.2023 враховано платежі, що становить загальну суму 12000,00 грн.

Беручи до уваги викладені обставини, слідує, що заборгованість відповідача за спірним зобов`язанням складає 33884,34 грн.

Одночасно, в рахунок оплат за договором №662 від 30.06.2009 позивачем віднесено 120,00 грн зі сплаченої 07.03.2025 суми у розмірі 4800,00 в рахунок погашення заборгованості за договором №D3013М145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів;
- зі сплаченої 23.03.2025 суми у розмірі 4800,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором №D3013М145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів віднесено 4095,48 грн, а 704,52 грн віднесено в рахунок погашення заборгованості за договором №662 від 30.06.2009.

Внаслідок означеного рознесення платежів позивачем заборгованість за договором №662 від 30.06.2009 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем визначена у сумі 33059,82 грн.

Не здійснення оплати заборгованості у повному обсязі за послуги з технічного обслуговування ліфтів, що надані на підставі договору №662 від 30.06.2009, зумовило позивача звернутися до суду із розглядуваним позовом з метою захисту своїх прав.

IV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані ним положення законодавства:
Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.
Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами склалися господарські правовідносини на підставі укладеного між ними договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Отже, договір складається із двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має виконати роботу/надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити виконану роботу/надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

З огляду на приписи ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Разом з тим, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Так, в силу наведених норм матеріального права та положень договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем між сторонами виникли зобов`язання, зокрема у відповідача з щомісячного перерахунку не пізніше 5 числа поточного місяця оплати технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем за конкретний місяць у розмірі місячної ціни технічного обслуговування та диспетчерських систем (п. 3.3 договору) та додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, як сплата пені за порушення строків оплати виконаних за договором послуг (п. 4.2 договору).
Такий обов`язок породжується щодо кожного конкретного зобов`язання (щомісячної оплати) окремо і не зумовлений фактом надання послуг.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
У світлі приписів ст. ст. 651, 653, 654 Цивільного кодексу України допускається зміна договору за згодою сторін, правовим наслідком чого є зміна зобов`язань сторін відповідно до змінених умов щодо предмета, строків виконання тощо, і вчинюється таке у такій самій формі, що і договір, який змінюється. 

Як слідує з встановлених обставин справи, у результаті укладання додаткової угоди від 31.10.2023 до договору №662 від 30.06.2009, припинено з 01.11.2023 договір (п. 1 додаткової угоди), погоджено застосування умов додаткової угоди до відносин між сторонами з 01.11.2023 (п. 2 додаткової угоди), визначено грошове зобов`язання – борг відповідача перед позивачем за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем за договором у загальній сумі 45884,34 грн із строком виконання до 31.12.2024 (п. 3 додаткової угоди) та встановлено припиненими з моменту набрання чинності угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, окрім обов`язку замовника щодо сплати грошових зобов`язань (п. 4 додаткової угоди), при цьому встановивши врегулювання усіх правовідносин, що виникають з цієї угоди або пов`язані нею, цією додатковою угодою (п. 7, 8 додаткової угоди). 

Тобто, є відкоригованим існуюче зобов`язання зі сплати грошового зобов`язання (оплата вартості послуг) за договором №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, сторонами узгодженою є загальна сума заборгованості у розмірі 45884,34 грн із терміном сплати до 31.12.2024. В інший частині зобов`язання, що породжує між сторонами означений договір, є припиненими з 01.11.2023 за домовленістю сторін. 

Як свідчить довідка Акціонерного товариства «Укрсиббанк» №57-2-01/12713 від 27.04.2026 відповідачем проведено оплати у загальному розмірі 20231,32 грн із посиланням на №662 від 30.06.2009 у призначенні платежу.

Суд визнає помилкою вказання "№662 від 30.06.2009" відповідачем у призначенні платежу від 01.11.2023 у розмірі 4115,66 грн та від 14.12.2023 у розмірі 4115,66 грн, оскільки договір №662 від 30.06.2009 є припиненим з 01.11.2023. У призначенні платежу цих проведених оплат зазначено період надання послуг за який здійснюється оплата і таким є листопад 2023 року та грудень 2023 року відповідно, що підпадає під дію іншого договору з номером D3013М145 від 01.11.2023. Окрім того, враховано усталені правила розрахунків, які склалися між сторонами та відстежуються із наданої Банком довідки. При здійсненні сплати заборгованості за договором №662 від 30.06.2009, відповідач у призначенні платежу здійснював вказівку на факт погашення боргу за договором №662 від 30.06.2009, чого не було зроблено під час платежів від 01.11.2023 у розмірі 4115,66 грн та від 14.12.2023 у розмірі 4115,66 грн.
Обставини укладання договору №D3013М145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та здійснені за ним розрахунки встановлені під час розгляду справи №905/446/26, за результатом чого суд виснував про правомірність зарахування позивачем суми у загальному розмірі 8231,32 грн у якості оплати за договором №D3013М145 від 01.11.2023 за період надання послуг за який ним здійснюється оплата листопад 2023 року та грудень 2023 року відповідно.

Отже, встановлені фактичні обставини справи свідчать про невиконання грошового зобов`язання за договором №662 від 30.06.2009 у визначений угодою термін та здійснення часткового розрахунку за цим зобов`язанням у загальному розмірі 12000,00 грн.

Суд визнає неправомірним самостійний перерозподіл позивачем коштів з одного договору на виконання договору №662 від 30.06.2009 з огляду на таке.
З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що зі сплаченої 07.03.2025 суми у розмірі 4800,00 в рахунок погашення заборгованості за договором №D3013М145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів віднесено 4680,00 грн, а 120,00 грн віднесено в рахунок погашення заборгованості за договором №662 від 30.06.2009;
- зі сплаченої 23.03.2025 суми у розмірі 4800,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором №D3013М145 від 01.11.2023 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів віднесено 4095,48 грн, а 704,52 грн віднесено в рахунок погашення заборгованості за договором №662 від 30.06.2009.

Виходячи з п. 37, п. 41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України №163 від 29.07.2022, та додатку до неї, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Як свідчить довідка Акціонерного товариства «Укрсиббанк» №57-2-01/12713 від 27.04.2026, відповідачем чітко вказано, що платежі 07.03.2025 у розмірі 4800,00 грн та платіж 23.03.2025 у розмірі 4800,00 грн здійснюються за технічне обслуговування ліфтів згідно договору №D3013М145 від 01.11.2023 за лютий та березень 2025 року. Отже, такі підлягають зарахуванню в рахунок погашення зобов`язань саме означеного у призначенні платежу договору у повному обсязі. 

Самостійний перерозподіл коштів на інший договір, у розглядуваному випадку, є неправомірним, адже, як слідує з обставин справи №905/446/26, договір №D3013М145 від 01.11.2023 не передбачає такої умови, доказів наявності звернень або погоджень з боку відповідача матеріали жодної справи не містять.

Отже, в порушення ст. ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, грошове зобов`язання відповідача за договором №662 від 30.06.2009 з урахуванням додаткової угоди від 31.10.2023 є невиконаним у сумі 33884,34 грн.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 33059,82 грн.

Відповідно до приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, є доведеним факт наявність у відповідача заборгованості у розмірі 33059,82 грн.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач не дотримався встановлених строків оплати наданих послуг та має заборгованість.

V. Висновки суду:
Беручи до уваги встановлені обставини справи та мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним положення законодавства, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за надані позивачем послуги підлягають задоволенню у розмірі 33059,82 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1469,99 грн, нарахованих:
- на суму боргу 33884,34 грн за період з 01.01.2025 по 07.03.2025;
- на суму боргу 33764,34 грн за період з 08.03.2025 по 23.03.2025;
- на суму боргу 33059,82 грн за період з 24.03.2025 по 22.04.2026.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3420,23 грн інфляційних витрат.
Сумою боргу та фактичним періодом за який такі нараховано, згідно наданого позивачем розрахунку, є:
- на суму боргу 33884,34 грн за період січень 2025 року - лютий 2025 року;
- на суму боргу 33764,34 грн за період березень 2025 року;
- на суму боргу 33059,82 грн за період квітень 2025 року - травень 2026 року.

Сума боргу, застосована при нарахуванні за кожний із означених періодів, є у межах дійсної суми боргу, а отже може бути прийнято судом для розрахунку при застосуванні відповідальності згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН» судом встановлено, що 3% річних від простроченої суми (заявленої для нарахування позивачем щодо кожного періоду) становлять загальний розмір 1301,52 грн.
Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, у сумі встановленій судом.

В частині нарахування інфляційних втрат.
Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН» за період визначений позивачем та які нараховані з суми боргу визначеної ним щодо кожного з періодів, суд встановив загальний розмір таких у сумі 4282,25 грн. За кожним визначеним позивачем у розрахунку періодом фактичного нарахування, розмір інфляційних втрат становить:
на суму боргу 33884,34 грн за період січень 2025 року - лютий 2025 року - 680,94 грн;
на суму боргу 33764,34 грн за період березень 2025 року - 506,47 грн;
на суму боргу 33059,82 грн за період квітень 2025 року - травень 2026 року - 3420,23 грн.
З встановлених обставин слідує, що заявлені до стягнення втрати від індексу інфляції за порушення умов договору у розмірі 3420,23 грн є інфляційними втратами нарахованими за період квітень 2025 – травень 2026 із суми боргу 33059,82 грн.
З огляду на таке та приписи ст. 237 Господарського процесуального кодексу позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у межах заявлених позовних вимог, а саме у розмірі 3420,23 грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 7361,21 грн нарахованих:
- на суму боргу 33884,34 грн за період з 01.01.2025 по 07.03.2025;
- на суму боргу 33764,34 грн за період з 08.03.2025 по 23.03.2025;
- на суму боргу 33059,82 грн за період з 24.03.2025 по 23.09.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, чинного на час визначеного періоду нарахування пені, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).
Відповідно до припису ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). 
Статтею 549 Цивільного кодексу України, у редакції чинній на час визначеного періоду нарахування пені, унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Із змісту ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України, у вказаній редакції, слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що законодавець поділяв неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони вид правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Договором №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем передбачена відповідальність сторін за порушення строків оплати виконаного за цим договором технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у вигляді сплати замовником виконавцю пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (станом на період, за який розраховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 4.2 договору).

Поряд з цим, як встановлено додатковою угодою від 31.10.2023 до договору №662 від 30.06.2009 з 01.11.2023 договір є припиненим, як і зобов`язання сторін, що виникли з нього, окрім сплати означеного угодою боргу (п. 1, п. 4 додаткової угоди).
Прострочення сплати боргу, за яким заявлено до стягнення пеню, виникло за межами дії договору №662 від 30.06.2009 та не підпадає під його регулювання. 
Звідси слідує припинення додаткового зобов`язання як сплата пені у визначеному договором розмірі та п. 4.2 договору не є чинним до спірних правовідносин, а отже застосування на його підставі розрахунку пені не є правомірним.

Означеною додатковою угодою відповідальність за невиконання її умов не встановлена, сплата пені не передбачена.
Приписами ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачався порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Таким чином суд доходить висновку, що оскільки у період з 01.01.2025 по 28.08.2025 не є визначеним законом чи угодою вид правопорушення за який вона стягується та її розмір, вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з погашення боргу, обумовленого додатковою угодою від 31.10.2023 до договору №662 від 30.06.2009, є безпідставними.

Одночасно, 28.08.2025 на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (Закон №4196-IX від 09.01.2025) відбулась втрата чинності Господарським кодексом України та наведеним Законом доповнено абз. 2 ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, а саме:
«Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені».

Даною нормою введено відповідальність особи, що прострочила виконання грошового зобов`язання та визначено вид такої неустойки, як пеня та розмір її дорівнює розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на таке, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 549 Цивільного кодексу України у редакції Закону України №4196-IX від 09.01.2025.

Отже, починаючи з 29.08.2025 є правомірним нарахування пені за прострочення виконання спірного зобов`язання із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та який застосований відповідачем.

Здійснивши перерахунок нарахованої неустойки, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах заявленого позивачем періоду по 23.09.2025, поряд з цим починаючи з 29.08.2025, суд дійшов висновку, що розмір неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, який на вимогу кредитора підлягає сплаті, становить 730,03 грн.

З огляду на таке, вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, у сумі встановленій судом.

Щодо судових витрат.
Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2026 встановлений на рівні 3328,00 грн.
У відповідності до п.п.1-2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приватне акціонерне товариство «ОТІС» спочатку звернулось до Господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» у загальному розмірі 74411,25 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн. (платіжна інструкція №4049 від 11.06.2026), що становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 06.07.2026 позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 45311,25 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, з яких: сума основного боргу у розмірі 33059,82 грн, пеня у розмірі 7361,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн, 3% річних у розмірі 1469,99 грн виділено в окреме провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі роз`єднання судом позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється. Після роз`єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.
У відповідності до даного припису Закону України «Про судовий збір» судовий збір повторно не сплачувався.

Відтак, сплачена сума судового збору у розмірі 3328,00 грн підлягає пропорційному розподілу за кожною з виділених вимог відповідно до їх частки у загальній ціні позову.

Так, позовна вимога у розмірі 45311,25 грн складає 60,89% від загальної суми заявлених позивачем вимог у розмірі 74111,25 грн.
Отже, пропорційна частка судового збору, що припадає на розгляд вимог у цій справі, становить 2026,42 грн (3328,00*0,6089).
З огляду на таке, саме означений розмір судового збору (2026,42 грн) приймається для розподілу судових витрат у справі №905/425/26.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у розмірі 38511,60 грн, судові витрати, що складаються з судового збору, підлягають розподілу з урахуванням норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1722,32 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, абз. 1 ч. 3 ст. 12, ст. ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст. ст. 233, 236-238, 240-241, 247, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м.Київ, до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 45311,25 грн на підставі договору №662 від 30.06.2009 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, з яких: сума основного боргу у розмірі 33059,82 грн, пеня у розмірі 7361,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн; 3% річних у розмірі 1469,99 грн, задовольнити частково.
2.Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» (84331, Донецька обл., місто Краматорськ, ВУЛИЦЯ ДВІРЦЕВА, будинок 65, код ЄДРПОУ 36453295) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЧИСТЯКІВСЬКА, будинок 32, код ЄДРПОУ 14357579) 38511,60 грн, з яких: 33059,82 грн суми основного боргу, пеня у розмірі 730,03 грн, інфляційні втрати у розмірі 3420,23 грн; 3% річних у розмірі 1301,52 грн, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1722,32 грн.
3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5.Згідно з ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
6.Повний текст рішення складено 09.09.2026.

Суддя О.В. Кротінова