Справа №295/8097/26
Категорія 65
2/295/4359/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Чішман Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа – ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме – квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що відповідач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі, його особистих речей в квартирі немає, він втратив будь-який зв`язок з помешканням, його місце фактичного проживання невідоме.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 39).
В судовому засіданні 25.08.2026 представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
28.07.2026 представник ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 45-46).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження, матеріалів позову на поштову адресу за місцем реєстрації останнього.
Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, на підставі положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Представники позивача ОСОБА_3 та Очеретяна Т.С. в судовому позовну заяву підтримали, просили задовольнити.
Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку. 
Встановлено, що 30.11.1988 батьку позивача – ОСОБА_4 було надано право на заняття квартири АДРЕСА_2 , разом з членами його сім`ї – ОСОБА_5 (мати позивача), ОСОБА_1 (позивачу) та ОСОБА_2 – відповідачу, який є братом позивача, що підтверджується ордером на житлове приміщення №014323 серії АЖ (а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (а.с. 9-10).
Позивач є квартиронаймачем згадуваної квартири, зареєстрований та проживає у такій квартирі, що підтверджується актом від 21.04.2026, складеним комісією ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» (а.с. 12).
Крім позивача у квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою третьої особи від 14.03.2017 №677 (а.с. 14).
Право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстроване (а.с. 13).
У третьої особи ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» зареєстровано особовий рахунок №00419001021100 на ім`я позивача, який зареєстрований у вказаній квартирі, станом на 01.03.2026 заборгованість з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком нема (а.с. 15).
Після смерті батька позивача ОСОБА_4 платником всіх комунальних послуг у квартирі є позивач. 
Позивач в позовні заяві зазначає, що відповідач більше десяти років без поважних причин не проживає у вказаній квартирі, його особистих речей в квартирі немає, він втратив будь-який зв`язок з помешканням, його місце фактичного проживання невідоме
Свідок ОСОБА_7 зазначила, що є сусідкою позивача. ОСОБА_8 не бачила за місцем реєстрації протягом більше 10 років, перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 йому не створювалось, речей останнього в квартирі не бачила, у квартирі наразі проживає позивач, місце проживання відповідача їй невідоме.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що часто буває у квартирі за місцем реєстрації та проживання позивача, ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 не бачила близько 10 років, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не створював, мало місце складання акту про непроживання відповідача у такій квартирі, підписувала такий акт особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Отже, при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, а також ставлення відповідача до спірного житла.
На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
В частині ж другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). 
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги викладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інтересу до вказаного житла не проявляє, факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі порушує права позивача, а тому суд дійшов висновку про законність позовних вимог та можливість їх задоволення. 
Керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 141, 142, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа – ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» – задовольнити. 
Визнати  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме – квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.               Позивач:  ОСОБА_1 року народження, адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Третя особа: ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», адреса: м. Житомир, просп. Миру, 2, код ЄДРПОУ: 39374379.
Повний текст рішення складено 26.08.2026.
Суддя          Л.М. Чішман