ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3684/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Жегестовська Катерина Георгіївна, в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною відмови в/ч НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших виплат безвісти зниклого сина - військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 – ОСОБА_2 ; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , за січень 2025 року у розмірі 100%, а з лютого по травень 2025 року включно – у розмірі 25% грошового забезпечення зниклого безвісти сина.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 16.06.2024 солдат ОСОБА_2 зарахований до списків в/ч НОМЕР_1 та відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2024 №5771 «Про результати службового розслідування» солдат ОСОБА_2 з 25.06.2024 уважається безвісно зниклим військовслужбовцем.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.08.2024 № 242 ОСОБА_1 , матері зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 призначено виплачувати його грошове забезпечення, однак у зв`язку з надходженням до в/ч НОМЕР_1 документів підтверджуючих встановлення юридичного факту що, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ), такі виплати припинено для позивача.
У зв`язку із цим, на вимогу відповідача позивачем грошове забезпечення за січень 2025 року у загальній сумі 118 749,43 грн було в повному розмірі повернуто на рахунок військової частини та, в подальшому, ОСОБА_1 грошове забезпечення сина за лютий, березень, травень 2025 року виплачувалось військовою частиною у розмірі - 25%.
У зв`язку із набранням законної сили постанови Волинського апеляційного суду від 28.05.2025 - скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації зі ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2025 №607/нод позивачу призначено виплату грошового забезпечення зниклого безвісти сина з 01.02.2025, однак грошове забезпечення зниклого безвісти сина за січень 2025 року у розмірі 100%, та з лютого 2025 року по травень 2025 року включно – у розмірі 25% грошового забезпечення, ОСОБА_1 не виплачено та не доплачено.
Зауважує, що представником позивача 08.02.2026 направлено адвокатський запит з проханням провести службове розслідування та надати витяги з наказів командира в/ч НОМЕР_1 щодо перерахунку та донарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 за спірний період.
Відповідач на адвокатський запит отримав 17.02.2026, однак відповіді не надав, а тому сторона позивача просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (арк. спр. 55).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.04.2026 представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що грошове забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця виплачується дружині, а в разі її відсутності повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
За безвісно відсутнім військовослужбовцем зберігаються виплати грошового забезпечення в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Така виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення військовослужбовця безвісти членам його сім`ї за їх заявою на ім`я командира військової частини.
Зауважує, що грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця за січень 2025 року у розмірі 100%, та з лютого 2025 року по травень 2025 року включно – у розмірі 25% грошового забезпечення, позивачу не виплачено оскільки ці виплати було здійснено ОСОБА_3 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024.
Про те, що дане рішення було скасоване, відповідачу стало відомо лише із набранням законної сили постанови Волинського апеляційного суду від 28.05.2025. Отже, всі виплати здійснювалися відповідно до чинного законодавства з врахуванням рішень судів (арк. спр. 58-65).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 у задоволенні клопотання представника в/ч НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії відмовлено (арк. спр. 81-83).
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2024 №170 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини та всі види забезпечення (арк. спр. 20).
Сповіщення сім`ї №528 від 05.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено ОСОБА_1 про те, що її син, солдат ОСОБА_2 , зник безвісти 25.06.2024, під час виконання бойового завдання, щодо захисту Батьківщини в районі населеного пункту АДРЕСА_1 (арк. спр. 21).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 №242 визначено, ОСОБА_1 , матері зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 , що зник безвісти – 25.06.2024 виплачувати: 
- грошове забезпечення згідно наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 року №260;
- додаткову винагороду, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/1217 від 07.03.2022 (з розрахунку 100 000 грн);
- грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік згідно наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- матеріальну допомогу за 2024 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (арк спр. 36).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 у справі №161/19295/24 заяву ОСОБА_3 задоволено, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2003 року по 25.06.2024 (арк. спр. 34-35).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2025 №57, у зв`язку з надходженням до відповідача документів підтверджуючих встановлення юридичного факту що, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , припинено виплачувати позивачу: грошове забезпечення згідно наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260; додаткову винагороду, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/1217 від 07.03.2022 (з розрахунку 100 000 грн) на підставі: рішення Луцького міськрайонного суду №161/19295/24 від 10.12.2024 (арк. спр. 37).
На вимогу в/ч НОМЕР_1 позивачем грошове забезпечення за січень 2025 року у загальній сумі 118 749,43 грн було в повному розмірі повернуто на рахунок військової частини, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 03.03.2025 №2.100902333.1 (арк. спр. 38).
Постановою Волинського апеляційного суду від 28.05.2025 у справі №161/19295/24 апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_4 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду (арк. спр. 32-33).
Як видно з інформаційної довідки від 26.01.2026 №1918/3394 про суми грошового забезпечення, депонованого та зарахованого на карткові рахунки члені сімей зниклого безвісти / полоненого військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 : за період з червня 2024 року по грудень 2024 року позивач отримувала 100% від грошового забезпечення військовослужбовця; за січень 2025 року – 100% виплачено на картковий рахунок ОСОБА_3 ; за період з лютого 2025 року по червень 2025 року – здійснено виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розрахунку 25% від грошового забезпечення ОСОБА_2 , а за травень 2025 року – 25% виключено позивачу та з червня 2025 року здійснюється виплата 50% від грошового забезпечення ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 (арк. спр. 95).
Представник позивача 08.02.2026 звернулась до відповідача із адвокатським запитом №08-02/26-3 у якому, серед іншого, просила провести службове розслідування та надати витяги з наказів командира в/ч НОМЕР_1 щодо перерахунку / донарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 : за січень 2025 року – виплатити у розмірі 118 749,43 грн; за період з лютого 2025 року по травень 2025 року – донараховати 25% грошового забезпечення (арк. спр. 46-47).
Вказаний запит був направлений на адресу в/ч НОМЕР_1 та вручено одержувачу 17.02.2026 (арк. спр. 48-49), проте був проігнорований відповідачем.
Уважаючи відмову відповідача у виплаті позивачу грошового забезпечення та інших виплат безвісти зниклого сина, ОСОБА_1 звернулася із даним позовом до суду.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Статтею 2 Закону №2011-XII установлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
В силу підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ (в редакції чинній до 01.02.2025) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Пунктом 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинні на день зникнення безвісті військовослужбовця) встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Аналізуючи вищезазначені норми пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні на дату зникнення безвісти сина позивача, суд дійшов висновку, що у позивача, як матері зниклого безвісти військовослужбовця, було наявне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти сина військовослужбовця.
Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначав механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі -військовослужбовці).
Пунктами 4, 5, 6 Порядку №884 було унормовано, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Законом України від 08.10.2024 №3995-ІХ «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі Закон №3995-ІХ, набрав чинності з 20.01.2015, введено в дію з 01.02.2025) зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення».
З аналізу вищезазначеної норми пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ слідує, що з 01.02.2025 грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців, а також повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець.
Отож, як було встановлено судом вище, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 №242 визначено, ОСОБА_1 , матері зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 , що зник безвісти – 25.06.2024 виплачувати: 
- грошове забезпечення згідно наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 року №260;
- додаткову винагороду, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/1217 від 07.03.2022 (з розрахунку 100 000 грн);
- грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік згідно наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- матеріальну допомогу за 2024 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (арк спр. 36).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 у справі №161/19295/24 заяву ОСОБА_3 задоволено, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2003 року по 25.06.2024 (арк. спр. 34-35).
У зв`язку з отриманням рішення Луцького міськрайонного суду №161/19295/24 від 10.12.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 24.02.2025 №57, у якому зазначено, що у зв`язку з надходженням до відповідача документів підтверджуючих встановлення юридичного факту що, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , припинено виплачувати позивачу: грошове забезпечення згідно наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260; додаткову винагороду, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/1217 від 07.03.2022 (з розрахунку 100 000 грн) (арк. спр. 37).
На вимогу в/ч НОМЕР_1 позивачем грошове забезпечення за січень 2025 року у загальній сумі 118 749,43 грн було в повному розмірі повернуто на рахунок військової частини, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 03.03.2025 №2.100902333.1 (арк. спр. 38).
Постановою Волинського апеляційного суду від 28.05.2025 у справі №161/19295/24 апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_4 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду (арк. спр. 32-33).
Як видно з інформаційної довідки від 26.01.2026 №1918/3394 про суми грошового забезпечення, депонованого та зарахованого на карткові рахунки члені сімей зниклого безвісти / полоненого військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 : за період з червня 2024 року по грудень 2024 року позивач отримувала 100% від грошового забезпечення військовослужбовця; за січень 2025 року – 100% виплачено на картковий рахунок ОСОБА_3 ; за період з лютого 2025 року по червень 2025 року – здійснено виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розрахунку 25% від грошового забезпечення ОСОБА_2 , а за травень 2025 року – 25% виключено позивачу та з червня 2025 року здійснюється виплата 50% від грошового забезпечення ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 (арк. спр. 95).
Суд враховує, що сторона позивача просить, серед іншого, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , з лютого по травень 2025 року включно – у розмірі 25% грошового забезпечення зниклого безвісти сина.
Разом із тим, із дослідженої судом інформаційної довідки від 26.01.2026 №1918/3394 убачається, що у зазначений період позивачу виплата 25% від грошового забезпечення ОСОБА_2 здійснювалась.
Водночас суд зауважує, що сам по собі факт скасування судового рішення, на підставі якого у період із січня 2025 року по травень 2025 року здійснювався розподіл грошового забезпечення між позивачем та ОСОБА_3 , не породжує обов`язку відповідача повторно здійснити виплату позивачу тієї частини грошового забезпечення, яка вже була виплачена іншій особі.
Постановою Верховного Суду від 17.11.2025 у справі №560/12192/24 викладений правовий висновок, який зводиться до того, що після виконання державою свого бюджетного зобов`язання щодо виплати належної соціальної виплати повторне її призначення або повторна виплата за той самий юридичний факт не допускається. У разі якщо кошти вже виплачені іншому отримувачу, реалізація права особи на відповідну частку таких коштів не здійснюється шляхом повторного звернення до державного органу, оскільки його повноваження щодо здійснення виплати є вичерпаними, а подальший спір щодо належності вже виплачених коштів набуває приватноправового характеру.
Аналогічний підхід підлягає застосуванню і до спірних правовідносин. Відповідач, виконуючи рішення суду, яке на момент здійснення виплат було чинним та обов`язковим до виконання, здійснив виплату належного грошового забезпечення за спірний період. Внаслідок цього бюджетне зобов`язання держави щодо виплати грошового забезпечення за відповідні місяці було виконано у повному обсязі.
З огляду на викладене, задоволення позовних вимог фактично призвело б до повторної виплати за рахунок державних коштів грошового забезпечення за один і той самий період, що не передбачено Законом №2011-ХІІ та суперечило б принципу правової визначеності та справедливості, оскільки держава вже виконала свій обов`язок щодо виплати належної суми грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця, а подальший розподіл належить до компетенції суду або узгоджених дій самих отримувачів.
Якщо позивач уважає, що частина грошового забезпечення за період із січня по травень 2025 року була безпідставно отримана ОСОБА_3 у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яке стало підставою для здійснення відповідних виплат, то спір щодо повернення чи стягнення вже виплачених коштів виникає між особами, які претендують на ці кошти, а не між позивачем та військовою частиною. Отже, такий спір не належить до сфери публічно-правових відносин між позивачкою і відповідачем, а має приватноправовий характер та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович