14.09.26
22-ц/812/1827/26
Справа №469/1060/25 Доповідач апеляційного суду Т. Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/1827/26

Постанова
Іменем України

14 вересня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
із секретарем Колосовою О.М., 

розглянувши у порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2026 року, під головуванням судді Тавлуя В.В., повне рішення складено судом 17 березня 2026 року, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі за текстом – ТОВ «Юніт Капітал», Товариство) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №660023511, у вигляді електронного документа, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», з використанням електронного підпису, за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5PH29.
Згідно з умовами вказаного кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало  ОСОБА_1 кредиту,у розмірі 7 000,00 грн, строком на 30 днів від дати отримання кредиту, перерахувавши останній, шляхом ініціювання через банк провайдер, зазначені грошові кошти на її банківську карту № НОМЕР_1 , вказану нею у заяві на отримання грошових коштів в кредит від 26 листопада 2020 року.
Пунктом 1.3. кредитного договору №660023511 від 26 листопада 2020 року визначено, що на період строку, визначеного п.1.2 Договору (30 днів), нарахування процентів за користування Кредиту здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом.
У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п.1.2 Договоу до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка передбачена п.п.1.4.,1.5 цього договору. 
Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.
У зв`язку з чим, станом на 31 серпня 2023 року, розмір заборгованість за вказаним кредитним договором становить 26 011,84 грн: заборгованість по основному боргу - 6 997,55 грн, сума заборгованості по відсоткам - 19 014,29 грн. 
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. 
У подальшому, сторони погодили продовжити строк дії договору факторингу рядом додаткових угод, у тому числі щодо продовження терміну його дії.
25 травня 2021 року сторони договору факторингу на його виконання підписали Реєстр прав вимоги №135, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступлено ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 уклавши договір факторингу №05/0820-01.
Згідно з Реєстром прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року до укладеного договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, розмір заборгованості зазначено у Реєстрі прав вимоги. 
04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. 
Витягом з реєстру прав вимоги №б/н від 04 червня 2025 року позивачем отримано право грошової вимоги до ОСОБА_1 в загальному розмірі 26 011,84 грн.
Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України до позивача ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 26 листопада 2021 року №660023511.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за вищевказаним кредитним договором.
У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідачкою не здійснювалося погашення заборгованості за цим кредитним договором.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором, у загальному розмірі 26011,84 грн, з яких - 6 997,55 грн заборгованості по основному боргу, 19 014,29 грн заборгованості по відсоткам, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
12 березня 2026 року заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області задоволено позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Договором №660023511 від 26 листопада 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та «Манівео швидка фінансова допомога», визначену станом на 31 серпня 2023 року, в розмірі 26011,84 грн, у тому числі: 6 997,55 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 19 014,29 грн - сума заборгованості по відсоткам, а також 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього стягнуто 35 434 грн 24 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором стосовно надання кредиту виконало, а ОСОБА_1 в порушення умов Договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї перед фінансовою установою утворилася заборгованість.
У зв`язку з тим, що до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , то наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Надані позивачем копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується із іншими письмовими доказами у справі, зокрема з витягами із Реєстрів прав вимоги, розрахунками заборгованості.
Відповідачкою розрахунки не спростовані, власного розрахунку заборгованості останньою не надано, як і доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені Договором. А тому доводи відповідачки щодо неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом, суд вважав безпідставними, виходячи з того, що нарахування відсотків за користування наданими кредитними коштами за Договором відповідає умовам цього Договору, недійсність якого в судовому порядку не визнана.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав про його задоволення, оскільки відповідачкою порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 19 014,29 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд даної судової справи, внаслідок чого була позбавлена можливості взяти участь у судовому розгляді та подачі відзиву, у встановлений судом строк.
Суд, при ухваленні рішення, не надав належної правової оцінки структурі заборгованості, зокрема нарахованим за кредитним договором відсоткам у розмірі 19 014,29 грн, які на її думку є незаконними та необґрунтованими, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.
Звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, а також у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
Також, районний суд не перевірив розрахунок заборгованості на відповідність його вимогам чинного законодавства.
Крім того, зазначає що дана справа є малозначною, не потребувала значних інтелектуальних чи часових затрат з боку представника позивача, тому розмір правничої допомоги є значно завищеним.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, оскаржуване судове рішення слід залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, 26 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5PH29 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний Договір №660023511.
Відповідно до умов Договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2).
Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п.1.3. цього Договору не пізніше строку вказаного в п.1.2. цього Договору (п.1.6. Договору).
Розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п.1.2. цього Договору (п.1.7. Договору).
26 листопада 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 , номер картки: НОМЕР_2 , грошові кошти, у розмірі 7 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.32). 
28 листопада 2018 року, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс», права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс», зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка допомога», за плату на умовах, визначених Договором (а.с. 76-81).
Як видно із додаткових угод, укладених у подальшому між ТОВ Фінансова компанія «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до договору факторингу від 28 листопада 2018 року, витягу з Реєстру прав вимоги №135 від 25 травня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року з Додатковими угодами, витягу з Реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, платіжної інструкції щодо сплати фінансування по Реєстру прав вимоги №1 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, платіжної інструкції щодо сплати фінансування по реєстру Боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, право вимоги за Договором №660023511 від 26 листопада 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 660023511 від 26 листопада 2020 року.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.
В апеляційній скарзі відповідачка не заперечувала факт укладання договору 26 листопада 2020 року, але посилалась на безпідставне нарахування відповідачем відсотків поза межами встановленого п.1.2 строку кредитування.
Пункт 1.2 умов кредитного догвору передбачає, що кредит надається строком на 30 днів від дати його отримання позичальником, тобто до 26 грудня 2020 року. 
За умовами п.п.1.3, 1.4 кредитного договору сторони погодили, що на період строку, визначеного п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 
У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п.1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення)
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом вказаного в п.1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п.1.4. цього Договору (п.1.5. Договору).
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно з долучених позивачем виписки з особового рахунку, розрахунку заборгованості загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 26 011,84 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 6 997,55 грн та заборгованості за відсотками у сумі 19 014,29 грн, які нараховані станом на 25 червня 2025 року.
Розмір заборгованості розрахований відповідно до умов кредитного договору. Відповідачка його не спростувала.
Колегія суддів вважає, що оскільки належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору на суму 7000 грн у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою у повній мірі зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «Юніт Капітал», то у суду першої інстанції були наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у сумі, яка була визначена судом першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що нарахування відсотків здійснено позивачем з порушенням умов кредитного договору, спростовується випискою по рахунку відповідачки, розрахунком заборгованості та умовами кредитного договору, які передбачають, що кредит надається строком на 30 днів. У випадку користування кредитом понад вказаний строк, умови Договору щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом до фактичної дати його повернення. Розрахунок заборгованості свідчить, що відсотки у розмірі 0,70 відсотків за договором були нараховані станом на 26 грудня 2020 року, тобто в межах строку кредитування. Їх сума відповідає умовам укладеного кредитного договору. У подальшому, оскільки сума кредиту не була повернута, позивачем здійснено нарахування відсотків відповідно до п.1.4 умов кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, заявлена до відшкодування, є завищеною, колегія суддів вважає безпідставними.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Відповідачка при подачі заяви від 26 лютого 2026 року (а.с.128), відзиву на позовну заяву (а.с.130), заперечень на відповідь на відзив (а.с.147), не подавала до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 
З наведеного слідує, що у суду першої інстанції були відсутні повноваження, визначені ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачку понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідачки на невідповідність заявленого розміру витрат на правничу допомогу складності справи.
Відповідно до умов укладеного договору на правову допомогу, акту прийому – передачі наданих послуг, адвокат складав позовну заяву, вивчав матеріали справи, здійснював підготовку клопотання та адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. А тому, у колегії суддів відсутні підстави для висновку про не співмірність заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих ним послуг.
За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2026 рокубез змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 14.09.2026 р.