Справа № 754/2855/25 | | | | Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5432/2026 | | | | Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 , 
за участі обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2026 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 12024100030001686 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301-1 КК України.
Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що характеризується особливою суспільною небезпекою, вчинені відносно малолітньої дитини, що мало триваючий та систематичний характер, пов`язане із домашнім насильством сексуального характеру, та відповідно до ст. 12 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, крім того обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо іншої неповнолітньої дитини.
Також у клопотанні прокурор зазначає, що утримання ОСОБА_6 у спеціалізованій установі забезпечить його безперешкодну доставку відповідними конвойними підрозділами до суду, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, а також дотримання розумних строків судового розгляду.
Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 06 вересня 2026 року включно тавизначено заставу у розмірі 832 000 грн.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. 
Разом з тим, на переконання суду, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд визнав також за необхідне встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки він притягається до кримінальної відповідальності вперше, має визначене місце реєстрації та проживання, є особою з інвалідністю ІІ групи.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2026 року в частині визначення застави та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 06 вересня 2026 року без визначення застави.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не навів жодного мотиву, чому саме внесення застави у сумі 832 000 грн забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, посилання лише на майновий стан особи не відповідає вимогам ст. 182 КПК України. Також судом не враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153 та ч. 6 ст. 153 КК України, які за обвинувальним актом, вчинені із застосуванням фізичного насилля щодо малолітніх потерпілих.
Більше того зазначає, що судове рішення має суперечливі висновки та прокурором у клопотанні не порушувалось питання про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, які заперечили проти її задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. 
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання її під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі. 

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність визначення судом першої інстанції застави колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, за винятком випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства. Зазначена процесуальна норма не встановлює безумовної заборони визначення застави, а надає суду відповідне право з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість визначення застави, врахував тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, встановлені ризики, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має визначене місце проживання та реєстрації, притягується до кримінальної відповідальності вперше та є особою з інвалідністю ІІ групи, значну тривалість перебування його під вартою.

Посилання прокурора на те, що обвинувачення за ч. 4 ст. 153 та ч. 6 ст. 153 КК України стосується злочинів, вчинених із застосуванням насильства щодо малолітніх потерпілих, саме по собі не свідчить про необхідність застосування безальтернативного тримання під вартою, оскільки ч. 4 ст. 183 КПК України лише надає суду право не визначати заставу.

Не є підставою для скасування ухвали й доводи прокурора про те, що сторона обвинувачення не просила визначати заставу. Вирішення цього питання належить до повноважень суду, який при продовженні тримання під вартою зобов`язаний оцінити можливість застосування застави з урахуванням вимог ст.ст. 182, 183 КПК України.

Судом першої інстанції з достатньою мірою обґрунтована необхідність застосування ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Колегія суддів також звертає увагу, що клопотання прокурора містить обґрунтування неможливості застосування таких видів запобіжного заходу як особисте зобов`язання та домашній арешт. Жодних міркувань щодо неможливості обрання альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу у вигляді застави клопотання прокурора не містить.

Таким чином, суд першої інстанції діяв у межах наданих законом повноважень, належним чином мотивував необхідність продовження тримання під вартою та визначення застави. 
Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2026 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: