ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/75/26
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України – Мокрова А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва"
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026, суддя суду першої інстанції Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 12.06.2026
по справі №916/75/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" 
до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» (далі - позивач, ТОВ «УСПБ») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, Відділення) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №65/156-р/к від 09.10.2025 у справі №65/134-10/2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання вимоги Відділення від 14.05.2025 №65-02/2502е про надання інформації позивач 10.06.2025 звернувся з клопотанням про продовження строку її надання у зв`язку зі значним обсягом запитуваної інформації та необхідністю додаткового часу для її підготовки. Відділення встановило новий строк для надання інформації до 04.07.2025, однак лист від 24.06.2025 №65-02/3261е про продовження строку ТОВ «УСПБ» не отримало та, за твердженням позивача, не було належним чином поінформоване про встановлення нового строку. За таких обставин позивач вважає відсутнім у його діях склад порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а рішення Відділення №65/156-р/к від 09.10.2025, яким на ТОВ «УСПБ» накладено штраф у розмірі 15 847,00 грн, таким, що підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення відмовлено повністю; витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Суд першої інстанції виходив з того, що після звернення ТОВ «УСПБ» із клопотанням про продовження строку надання інформації Відділення листом від 24.06.2025 №65-02/3261е встановило позивачу новий строк до 04.07.2025 та направило цей лист на адресу місцезнаходження товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Повернення поштового відправлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання», за висновком суду, не свідчить про порушення відповідачем порядку повідомлення, оскільки забезпечення отримання поштової кореспонденції за місцезнаходженням юридичної особи є обов`язком самого суб`єкта господарювання.
Суд також встановив, що позивач запитувану інформацію у строк до 04.07.2025 не надав, доказів направлення відповіді на вимогу, її часткового виконання, повідомлення про додаткові обставини, які б унеможливлювали надання інформації, або повторного звернення щодо подальшого продовження строку матеріали справи не містять. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що рішення адміністративної колегії Відділення від 09.10.2025 №65/156-р/к прийняте в межах наданих законом повноважень, із дотриманням установленої процедури, є обґрунтованим, а передбачені ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстави для визнання його недійсним відсутні.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 у справі №916/75/26.
Позивач вказує, що суд першої інстанції залишив без оцінки суттєву частину доводів, наведених у позовній заяві, зокрема щодо відсутності належного повідомлення товариства про продовження строку виконання вимоги, неприпустимості свавільного використання органом Антимонопольного комітету України дискреційних повноважень та необхідності належного й вичерпного обґрунтування рішень органів Антимонопольного комітету України. На думку позивача, залишення зазначених доводів без оцінки свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
ТОВ «УСПБ» зазначає, що суд першої інстанції встановив факт невручення товариству листа Відділення від 24.06.2025 №65-02/3261е, яким було визначено новий строк надання інформації до 04.07.2025, однак помилково визнав достатнім сам факт направлення такого листа на офіційну адресу позивача. Позивач вважає, що підхід про належність повідомлення шляхом направлення кореспонденції сформований переважно для приватноправових та процесуальних відносин і не може автоматично застосовуватися до відносин щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності у вигляді штрафу, в яких саме на орган, що застосовує санкцію, покладається обов`язок доведення обставин, які є підставою для притягнення особи до відповідальності.
Позивач вказує, що діяв добросовісно, оскільки 10.06.2025, тобто до закінчення первісно встановленого строку, звернувся до Відділення з мотивованим клопотанням про його продовження, чим підтвердив намір надати запитувану інформацію та відсутність умислу на ухилення від виконання вимоги. За твердженням ТОВ «УСПБ», з огляду на неотримання листа про встановлення нового строку в його діях відсутня протиправна винна поведінка, необхідна для притягнення до відповідальності за п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
ТОВ «УСПБ» також зазначає, що Відділення до прийняття оскаржуваного рішення було обізнане про повернення поштового відправлення з листом від 24.06.2025 №65-02/3261е та, відповідно, про неотримання позивачем повідомлення про новий строк, однак не вжило додаткових заходів для повідомлення товариства, хоча мало його контактний номер телефону та користувалося ним у подальшому листуванні. На думку позивача, Відділення, маючи можливість пересвідчитися в обізнаності товариства з новим строком або повідомити його альтернативним способом, цього не зробило, після чого кваліфікувало неподання інформації як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Позивач вважає, що відсутність доказів його обізнаності з новим строком виконання вимоги, своєчасне звернення з клопотанням про продовження строку та невжиття Відділенням додаткових заходів для повідомлення товариства свідчать про неповне з`ясування і недоведення обставин, покладених в основу рішення №65/156-р/к від 09.10.2025, та невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам, що є підставами для визнання цього рішення недійсним відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Керуючись викладеним вище, позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 у справі №916/75/26 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати недійсним рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №65/156-р/к від 09.10.2025.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 у справі №916/75/26.
Відповідач вказує, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи ґрунтуються на припущеннях та не спростовують висновків суду першої інстанції. На думку Відділення, судом першої інстанції було повно з`ясовано фактичні обставини справи, надано належну оцінку доказам і доводам сторін та правильно встановлено, що рішення адміністративної колегії Відділення від 09.10.2025 №65/156-р/к прийняте в межах наданих законом повноважень, із дотриманням установленої процедури та за відсутності підстав, визначених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», для визнання його недійсним.
Відділення зазначає, що у зв`язку з розглядом справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції позивачу було направлено вимогу від 14.05.2025 №65-02/2502е про надання інформації у двадцятиденний строк. Після отримання клопотання ТОВ «УСПБ» про продовження строку Відділення листом від 24.06.2025 №65-02/3261е встановило новий строк для надання інформації до 04.07.2025 включно.
Заперечуючи проти доводів позивача щодо неналежного повідомлення про продовження строку, відповідач вказує, що лист від 24.06.2025 №65-02/3261е було направлено за адресою місцезнаходження ТОВ «УСПБ», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення повернулося із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відділення посилається на те, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення отримання ним кореспонденції за офіційною адресою, а направлення рекомендованої кореспонденції на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки її фактичне отримання перебуває поза межами контролю відправника.
Відповідач вважає безпідставними доводи позивача про необхідність вжиття Відділенням додаткових заходів для повідомлення товариства про новий строк, оскільки такого обов`язку чинним законодавством не передбачено.
Відділення також зазначає, що ні у встановлений строк до 04.07.2025, ні станом на 09.10.2025, коли було прийнято рішення №65/156-р/к, ТОВ «УСПБ» запитуваної інформації не надало. Жодних пояснень щодо неподання інформації у встановлений строк, доказів направлення документів поштою або інших доказів виконання вимоги від позивача до Відділення не надходило.
На думку відповідача, зібрані у справі докази були всебічно, повно та об`єктивно досліджені Відділенням, а факт вчинення ТОВ «УСПБ» порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації на вимогу у встановлений строк є доведеним. 
У зв`язку з цим відповідач просить апеляційну скаргу ТОВ «Українські системи постачання для будівництва» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 у справі №916/75/26 - без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/75/26 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2026.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн – протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/75/26 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору сумі 3 633,60 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті належним чином.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 25.08.2026; призначено справу №916/75/26 до розгляду на 10.09.2026 о 10:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
10.09.2026 у судовому засіданні прийняв представник Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України – Мокрова А.В.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2026, якою призначено справу №916/75/26 до розгляду на 10.09.2026 о 10:30, була отримана в електронному кабінеті Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" – 11.08.2026.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 10.09.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 по суті, не дивлячись на відсутність представника позивача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.
14.05.2025 Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було направлено ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" вимогу № 65-02/2502е від 14.05.2025 про надання інформації у 20-денний строк, з метою забезпечення виконання завдань, покладених на Відділення, керуючись статтями 3, 7, 17, 22, 221 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України», пунктами 3, 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за № 291/5482.
Дана вимога була направлена засобами поштового зв`язку на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" та була отримана останнім 22.05.2025. Ці обставини не оскаржуються сторонами спору.
Клопотанням від 10.06.2025 за вих.№ 3478/25 (від 20.06.2025 за вх.№ 65-01/1784) ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" повідомило Антимонопольний комітет України про те, що не може надати повну відповідь на вимогу № 65-02/2501е від 14.05.2025 у встановлений строк, оскільки підготовка документів ускладнена об`єктивними обставинами: безпековою ситуацією, обмеженнями в роботі офісної інфраструктури, дистанційною роботою частини працівників, а також тимчасовою відсутністю окремих співробітників, відповідальних за опрацювання запитуваної інформації, у зв`язку з цим товариство просило продовжити строк для надання інформації та гарантує її подальше повне і якісне надання.
Листом № 65-02/3261е від 24.06.2025 Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, ураховуючи клопотання ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" від 10.06.2025 за вих.№ 3478/25, встановило останньому новий строк для надання інформації на вимогу № 65-02/2502е від 14.05.2025, а саме до 04.07.2025.
Однак, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0601162571331 ТОВ «Українські системи постачання для будівництва» лист № 65-02/3261е від 24.06.2025 не отримало та він повернувся до відділення із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
В матеріалах справи наявне подання Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65-03/326-П від 29.08.2025 Голові Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Андрію Борисенку про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в якому запропоновано внести на розгляд адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України питання про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у зв`язку з наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» (ідентифікаційний код юридичної особи 44355117; місцезнаходження юридичної особи: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32) ознак порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу в.о. голови Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2025 № 65-02/2502е про надання інформації у встановлений ним строк.
Розпорядженням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/145-рп/к від 10.09.2025 вирішено розпочати розгляд справи №65/134-10/2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у зв`язку з наявністю в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» (ідентифікаційний код юридичної особи 44355117; місцезнаходження юридичної особи: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32) ознак порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу в.о. голови Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2025 № 65-02/2502е про надання інформації у встановлений ним строк. Збирання та аналіз доказів у справі доручено відділу досліджень і розслідувань в Миколаївській області Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
11.09.2025 Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України направило ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" лист № 65-02/4498е від 11.09.2025 відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції», абзацу третього пункту 1 розділу VІІ Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299, (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (зі змінами) із копією розпорядження адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.09.2025 № 65/145-рп/к про початок розгляду справи № 65/134-10/2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія листа № 65-02/4498е від 11.09.2025 була отримана ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" – 17.09.2025.
У поданні Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65-03/340-П від 18.09.2025 Голові Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Андрію Борисенку, викладено прохання визнати дії ТОВ «Українські системи постачання для будівництва» (код ЄДРПОУ 44355117, місцезнаходження юридичної особи: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32) порушенням, передбаченим п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу в.о. голови Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2025 № 65-02/2502е про надання інформації у встановлений ним строк та накласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» (код ЄДРПОУ 44355117) штраф за порушення, зазначене в п. 1 резолютивної частини цього подання.
Супровідним листом № 65-02/4617е від 19.09.2025 Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України відповідно до абз. 1 п. 6 розділу VІІ Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299, (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (зі змінами) направило ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" копію подання від 18.09.2025 № 65-03/340-П з попередніми висновками у справі № 65/134-10/2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія листа № 65-02/4617е від 19.09.2025 була отримана ТОВ "Українські системи постачання для будівництва" – 26.09.2025.
Рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.10.2025 за №65/156-р/к по справі №65/134-10/2025 визнано дії ТОВ «Українські системи постачання для будівництва» (код ЄДРПОУ 44355117; місцезнаходження юридичної особи: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32) порушенням, передбаченим п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу в.о. голови Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2025 № 65-02/2502е про надання інформації у встановлений ним строк та накладено на ТОВ «Українські системи постачання для будівництва» (код ЄДРПОУ 44355117) штраф за порушення, зазначене в п. 1 резолютивної частини цього рішення, в розмірі 15 847,00грн.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Частинами 1, 2 ст.12 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.
Оскаржуване у даній господарській справі рішення прийняте відповідачем на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Як визначено у ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.
Згідно ст.1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання. 
За положеннями ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» під господарською діяльністю розуміється діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на виробництво та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
За змістом статті 22-1 цього Закону України «Про Антимонопольний комітет України» суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, банківську, нотаріальну таємницю, податкову, статистичну звітність незалежно від її місцезнаходження, що перебуває у їх володінні та/або користуванні або доступна їм, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Статтею 17 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що забороняються дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), що полягають у схиленні суб`єктів господарювання, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.
Розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі (ст. 35 ЗУ «Про захист економічної конкуренції»).
Частиною 1 ст. 36 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.
Згідно ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.
Пунктом 13 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. За таке порушення частиною другою статті 52 цього Закону передбачено відповідальність у вигляді штрафу.
У постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №904/4203/20 зазначено, що неподання інформації Антимонопольному комітету України у встановлені органами Комітету строки є актом невиконання заснованої на законі вимоги державного органу, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність. 
Близький за змістом висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.03.2023 у справі №910/1546/22, у якій наголошено, що ненадання інформації у встановлені органом Антимонопольного комітету України строки відповідно до визначених ним змісту, обсягу та характеру інформації є актом невиконання заснованої на законі вимоги державного органу.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.09.2025 у справі №915/1439/24 виходив з того, що при розгляді спорів щодо неподання інформації органу Антимонопольного комітету України суд має з`ясувати, чи був суб`єкт господарювання повідомлений про необхідність надання відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не були надані або були надані несвоєчасно. Саме крізь наведені критерії колегія суддів оцінює обставини цієї справи.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що вимогу Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2025 №65-02/2502е ТОВ «УСПБ» фактично отримало 22.05.2025. Поштове відправлення з Вимогою було вручено уповноваженому представнику товариства Іванову О.П. Отже, ще у травні 2025 року позивач був безпосередньо обізнаний як зі змістом витребуваної інформації, так і з покладеним на нього законом обов`язком надати її Відділенню.
Зміст первісної Вимоги також не залишав для позивача невизначеності щодо правових наслідків її невиконання. У ній було прямо зазначено строк для надання інформації, попереджено про відповідальність, передбачену пунктами 13-15 статті 50 та статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також роз`яснено можливість звернутися до Відділення з обґрунтованим клопотанням про продовження строку у разі неможливості надати запитувану інформацію своєчасно.
Саме цією можливістю ТОВ «УСПБ» скористалося: клопотанням від 10.06.2025 №3478/25 товариство повідомило Відділення про неможливість надати повну відповідь у первісно встановлений строк та просило його продовжити. У вказаному клопотанні позивач послався на безпекову ситуацію, обмеження в роботі офісної інфраструктури, дистанційну роботу частини працівників та тимчасову відсутність окремих співробітників, відповідальних за опрацювання інформації, і водночас підтвердив намір у подальшому надати повну відповідь.
Отже, саме звернення позивача з клопотанням про продовження строку додатково підтверджує, що товариство усвідомлювало існування обов`язку виконати Вимогу, розуміло її зміст та необхідність подання запитуваних документів. Спір у цій справі фактично не стосується обізнаності позивача про сам обов`язок надати інформацію. Аргументація апелянта зводиться до того, що після подання клопотання він не знав, чи продовжено йому строк та, у разі його продовження, до якої дати.
Разом з тим подання клопотання про продовження строку не припинило і не скасувало обов`язку, який виник у позивача внаслідок отримання Вимоги від 14.05.2025 №65-02/2502е. Лист Відділення від 24.06.2025 №65-02/3261е не встановлював нового самостійного обов`язку та не змінював змісту первісної Вимоги, а лише надав позивачу додатковий час для виконання вже існуючого обов`язку, встановивши новий строк до 04.07.2025 включно.
При цьому Відділення направило лист від 24.06.2025 №65-02/3261е на адресу місцезнаходження ТОВ «УСПБ», зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення повернулося відправнику із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тобто невручення кореспонденції було зумовлено не ненаправленням відповіді Відділенням і не направленням її за неналежною адресою, а тим, що адресат не забезпечив отримання поштового відправлення, надісланого за його офіційним місцезнаходженням.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20, яка виникла у правовідносинах щодо застосування законодавства про захист економічної конкуренції, сформульовано наступний висновок:
«Добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ПАТ "Укрпошта", навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язкових для виконання розпоряджень, рішень, вимог органу Антимонопольного комітету України та відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції».
Таким чином, Верховний Суд наголосив, що обставини, пов`язані з неотриманням кореспонденції, не можуть бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язкових для виконання розпоряджень, рішень і вимог органу Антимонопольного комітету України та відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Також Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі №910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки подальше отримання такого листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Аналогічний підхід надалі неодноразово відтворювався у практиці Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт фактичного неотримання ТОВ «УСПБ» листа від 24.06.2025 №65-02/3261е не свідчить про неналежне виконання Відділенням обов`язку щодо направлення кореспонденції та не може автоматично усувати наслідки невиконання позивачем Вимоги, про існування і зміст якої він був достовірно обізнаний.
Колегія суддів також враховує поведінку позивача після направлення клопотання від 10.06.2025. З матеріалів справи не вбачається, що ТОВ «УСПБ», звернувшись із проханням надати додатковий строк, у подальшому цікавилося результатом його розгляду, зверталося до Відділення для уточнення встановленого строку, повідомляло про неотримання відповіді, повторно просило визначити або продовжити строк чи вживало будь-яких інших заходів для усунення невизначеності, на яку тепер посилається в апеляційній скарзі.
Колегія суддів підкреслює, що наведене оцінюється не як встановлення для позивача додаткового, прямо не передбаченого законом обов`язку телефонувати або іншим способом з`ясовувати результат розгляду клопотання. Йдеться про оцінку фактичної поведінки суб`єкта господарювання з точки зору її добросовісності та послідовності. Особа, яка достовірно знає про обов`язок надати значний обсяг інформації державному органу, сама просить про додатковий час для виконання цього обов`язку та стверджує про намір його виконати, не може обґрунтовано посилатися виключно на відсутність відомостей про конкретну нову дату, якщо протягом тривалого часу не вчиняє жодної дії ані для з`ясування цієї дати, ані для фактичного виконання Вимоги.
Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що після звернення із клопотанням позивач продовжував збір документів, підготував хоча б частину запитуваної інформації, здійснив часткове виконання Вимоги, направив документи після усунення зазначених у клопотанні організаційних перешкод або повідомив Відділення про те, що такі перешкоди продовжують існувати. Не надано таких доказів і під час судового розгляду. Таким чином, зазначені у клопотанні від 10.06.2025 обставини пояснюють лише необхідність отримання додаткового часу, однак не пояснюють повної відсутності будь-якого виконання Вимоги в подальшому.
Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі №915/296/20 наголосив, що саме орган Антимонопольного комітету України визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання покладених на нього завдань, а законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу чи доцільності витребування такої інформації. Неподання інформації на вимогу органу Комітету є невиконанням конкретної, заснованої на законі вимоги державного органу.
З наведеного випливає, що для вирішення цього спору визначальним є не встановлення того, чи мав позивач умисел ухилятися від виконання Вимоги, а з`ясування факту наявності обов`язкової вимоги, обізнаності суб`єкта господарювання про необхідність надати інформацію, встановленого строку та причин, з яких інформація не була надана. У цій справі факт отримання первісної Вимоги не заперечується, а об`єктивних причин, які протягом усього подальшого періоду унеможливлювали б її виконання, позивач не довів.
Особливого значення для оцінки доводів апелянта набувають подальші події антимонопольного провадження. 
11.09.2025 Відділення направило ТОВ «УСПБ» копію розпорядження від 10.09.2025 №65/145-рп/к про початок розгляду справи №65/134-10/2025 у зв`язку з наявністю в діях товариства ознак порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Відповідне поштове відправлення було фактично отримане позивачем 17.09.2025.
Надалі супровідним листом від 19.09.2025 №65-02/4617е Відділення направило ТОВ «УСПБ» копію подання від 18.09.2025 №65-03/340-П з попередніми висновками у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Це поштове відправлення було фактично отримане товариством 26.09.2025. 
Отже, щонайменше з 17.09.2025 позивачу було достовірно відомо, що Відділення вважає Вимогу від 14.05.2025 невиконаною та розпочало щодо цього окрему справу, а з 26.09.2025 він був обізнаний і з попередніми висновками про наявність порушення та можливість застосування відповідальності.
Незважаючи на це, до прийняття адміністративною колегією Відділення рішення 09.10.2025 ТОВ «УСПБ» не надало запитувану інформацію, не подало доказів її часткового виконання, не надало доказів фактичної підготовки документів, не звернулося з поясненням про неможливість виконання Вимоги після отримання документів антимонопольної справи та не навело обставин, які об`єктивно унеможливлювали б подання інформації навіть на цій стадії.
Колегія суддів зауважує, що отримання позивачем у вересні 2025 року документів про початок розгляду справи саме по собі не змінює строк виконання Вимоги і не усуває вже допущеного порушення. Водночас ця обставина має істотне значення для перевірки доводів апелянта про його добросовісну поведінку та про те, що єдиною причиною неподання інформації було незнання результату розгляду клопотання про продовження строку. Подальша повна бездіяльність товариства після безпосереднього отримання документів про притягнення його до відповідальності не узгоджується з твердженням про реальний намір виконати Вимогу та свідчить про відсутність причинного зв`язку між неотриманням листа від 24.06.2025 і повним невиконанням обов`язку з надання інформації.
Фактично позиція апелянта передбачає, що невідомість щодо конкретної дати закінчення продовженого строку давала йому можливість не виконувати Вимогу взагалі протягом невизначеного часу. Такий підхід не узгоджується ані з обов`язковістю вимог органу Антимонопольного комітету України, встановленою статтями 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ані з принципом добросовісної поведінки суб`єкта господарювання, на якому наголошено Верховним Судом у постанові від 30.11.2021 у справі №904/4203/20.
Крім того, довід апелянта про те, що Відділення після повернення листа від 24.06.2025 мало додатково повідомити товариство телефоном або іншим альтернативним способом, не ґрунтується на конкретній нормі закону. Матеріалами справи підтверджено, що відповідь на клопотання була оформлена письмово та направлена на офіційну адресу позивача. Наявність у Відділення номера телефону товариства не покладала на державний орган обов`язку дублювати направлене письмове повідомлення всіма можливими каналами зв`язку, тоді як саме юридична особа повинна організувати належне отримання кореспонденції за зареєстрованим місцезнаходженням.
Не спростовують наведених висновків і посилання апелянта на принцип належного врядування та правові позиції щодо вимог до мотивованості рішень органів Антимонопольного комітету України. Застосування зазначених принципів не звільняє суб`єкта господарювання від виконання прямо встановленого законом обов`язку подати інформацію на належним чином отриману ним вимогу та не нівелює юридичних наслідків бездіяльності самого адресата вимоги.
У постанові Верховного Суду від 20.07.2023 у справі №910/11572/22 у контексті порушень, передбачених пунктами 13-15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначено, що дослідження того, як саме відсутність запитуваної Комітетом інформації вплинула на стан економічної конкуренції та чи спричинила вона негативні наслідки, виходить за межі предмета доказування у такому спорі. Отже, для правової кваліфікації бездіяльності позивача достатнім є встановлення передбачених законом обставин невиконання обов`язкової вимоги у встановлений строк; доведення додаткових негативних наслідків для конкуренції не вимагається.
Частиною 2 ст. 52 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання пунктами 9, 13-18, 21 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.
Таким чином, сукупність встановлених у справі обставин свідчить про те, що позивач: фактично отримав Вимогу від 14.05.2025 №65-02/2502е та був достовірно обізнаний про обов`язок надати інформацію; сам визнав необхідність виконання Вимоги, звернувшись із клопотанням про продовження строку; не забезпечив отримання відповіді на власне клопотання, направленої Відділенням за офіційною адресою; не вживав заходів для з`ясування результату розгляду клопотання; не надав ані всієї, ані частини запитуваної інформації; не підтвердив фактичного продовження роботи над її підготовкою; після фактичного отримання у вересні 2025 року документів про початок антимонопольної справи та попередніх висновків до дня прийняття рішення 09.10.2025 також не вчинив дій, спрямованих на виконання Вимоги або належне пояснення неможливості її виконання.
Крім того, матеріали справи не містять запитуванні Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України документи у вимозі № 65-02/2502е від 14.05.2025.
Безпідставними також є посилання позивача на неповне з`ясування відповідачем обставин справи, недоведеність порушення та невідповідність висновків фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Натомість, матеріали справи № 65/134-10/2025 свідчать, що відповідачем було проведено розгляд справи у порядку, передбаченому Законом України «Про захист економічної конкуренції» та Порядком розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а висновки, викладені в рішенні від 09.10.2025 № 65/156-р/к, ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність належного повідомлення про продовжений строк не спростовують факту вчинення позивачем порушення, передбаченого пунктом 13 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та не підтверджують наявності визначених статтею 59 цього Закону підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.10.2025 №65/156-р/к.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.10.2025 № 65/156-р/к прийняте в межах наданих законом повноважень, із дотриманням встановленої процедури, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстави, визначені ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», для визнання його недійсним відсутні. 
Дані обставини в свою чергу свідчать про необхідність відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські системи постачання для будівництва» про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.10.2025 № 65/156-р/к.

Як встановлено вище, доводи апеляційних скарг також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційних скарг на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські системи постачання для будівництва" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 по справі №916/75/26 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 15.09.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран